35 



243 



derved, at Forsogsledeien opfordrede Fp. til al forestille sig, at han paa et givet 

 Signal skulde løbe Hurtigløb. Disse Forestillinger havde til Følge, at Aandedræls- 

 hyppigbeden burtig gik op fra 12 til 15 pr. Min., og dermed voksede ogsaa Stof- 

 skiftet. Fp. angav at mærke en lydelig Forøgelse af Spændingen i Hændernes og 

 Armenes Muskler. 



Sanimenboldes disse Forsøg med de tidligere, der førte til negative Stofskifte- 

 tilvækster, synes Resultatet at maatte blive: 



En Anspændelse af Opmærksomheden medfører forhojel Muskeltonus og dermed 

 en Forøgelse af Stofskiftet, medens en Slappelse af Opmærksomheden liar den mod- 

 satte Virkning. 



Oi)inærksonibedens Indilydelse paa Muskellonus har vi ifølge Sagens Natur 

 kun kunnet paavise i extreme Tilfælde. Kun fordi Opmærksombedsanspændelsen 

 og dermed Stofskiftet under særlige Omstændigheder overskred eller sank ned under 

 en vis Norm, blev Antagelsen af Tonusforandringer nødvendige for disse Tilfælde. 

 Hvilken Rolle Forandringer i Muskeltonus spiller i alle de Forsøg, hvorved selve 

 Normen faslslaas, lader sig selvfølgelig ikke afgøre. Men at de er medvirkende, kan 

 overhovedet ikke betvivles, thi ellers maatte der aabenbart for hver enkelt Art af 

 Arbejde existere en Slags psykofysiologisk Nulpunkt, hvor Opmærksomheden ingen 

 motorisk Virkning havde, medens den gav sig el positivt eller negativt motorisk 

 Udslag, saasnart den kom over eller under Nulpunktet. Noget saadant er vel ikke 

 utænkeligt men yderst usandsynligt, da ingen foreliggende Erfaringer peger i den 

 Retning. Del naturligste er da at antage, at Opma>rksomheden i alle Tilfælde med- 

 fører Tonusforandringer, og det maatte derfor blive Opgaven al paavise dem. Det 

 hertil anvendte Apparat er ovenfor (S. 8) beskrevet; del blev kun benyttet ved lo 

 Forsøg, L. 8 og L. 11, da Resultaterne herfra var aldeles afgørende. 



L. 8 er det tidligere (Fig. 5, S. 25) omlalle Forsøg med Multiplikation af to 

 trecifrede Tal, hvor Fp. lærte Opgaven udenad. Del ses let, at et saadant Arbejde 

 maa blive desto mere anstrengende, jo længere man naar henimod Resultatet af 

 den enkelte Opgave, fordi Antallet af Cifre, der skal huskes, stadig vokser. Fra 

 Regyndelsen har man kun de 6 givne Tal al huske, men efterhaanden som Reg- 

 ningen skrider frem, skal desuden de vundne Resultater huskes samtidig med, al 

 man fastholder Mellemregningerne. Opmærksombedsanspændelsen vokser saaledes 

 jævnt fra Begyndelsen til Slutningen, og synker derpaa til Nul umiddelbart før en 

 ny Opgave lages under Behandling. I F^ig. 12 er gengivet et Stykke af de under 

 F'orsøgel paa Kymograflromlen optegnede Kurver. Forklaringen paa disse er givet 

 ved Fig. 2; her interesserer os kun Spændingskurverne S. Af disse findes to Stykker, 

 den nederste taget under Arbejdet, den øverste i Hvileperioden efter Arbejdet. Den 

 førstnævnte viser tilvenstre et Maksimum med en Del uregelmæssige Svingninger; 

 disse fremkom, da Fp. noterede Resultatet af den foregaaende Udregning. Man ser 

 altsaa heraf, at endog smaa Skrivebevæ»gelser med højre Haand medfører paavise- 

 lige Tonusforandringer i venstre Haand, i hvilken Registrerapparatet var anbragt. 

 I samme Moment, hvor Fp. lager fat i)aa en ny 0|)gave, begynder Spændingskurven 



31* 



