37 



245 



Der er hidtil næppe givet noget fyldestgørende Svar paa det Spørgsmaal, hvor- 

 fra Fornemmelsen af større eller mindre Anstrengelse ved sjælelig Virksomhed egent- 

 lig hidrører. Man gaar, vistnok mod Rette, altid ud fra, al en direkte eller umiddel- 

 bar F'ornemmelse af selve Centralorganets Funktioneren er udelukket, og følgelig 

 maa Fornemmelsen af Anstrengelse være af perifer Oprindelse. I visse extreme 

 Tilfælde har man ganske vist Fornemmelser af mimiske Bevægelser: Brj'nene rynkes, 

 Tænderne bides sammen osv., men disse bestemt lokaliserede Fornemmelser kan 

 ikke ret vel — især da de langtfra altid forekommer — forklare den ganske difuse 

 Fornemmelse af Anstrengelse, hvorefter vi med saa stor Sikkerhed bedømmer de 

 forskellige Arbejders Vanskelighed. For denne Fornemmelse har vi nu det fornødne 

 perifere Grundlag i de paaviste Spændingstilstande i Hovedets, Hændernes, Armenes 

 og muligvis andre Legemsdeles Muskler. 



Herimod lader sig rigtignok rejse den Indvending, at Forandringer i Muskel- 

 tonus ingenlunde altid som psykisk Resultat giver en Fornemmelse af Anstrengelse. 

 Naar man „i Spænding" venter noget, hvad enten dette er en virkelig eller blot en 

 fiktiv Tildragelse som f. Ex. ved Læsningen af en „spændende" Roman, er der 

 sandsynligvis Muskelspændinger medvirkende, men de fornemmes blot ikke som 

 Anstrengelse. Vort Kendskab til de rent faktiske Forhold paa dette Omraade er 

 imidlertid saa ringe, at jeg ansaa det for heldigst at gøre Sagen til Genstand for en 

 særlig Undersøgelse. I det Øjemed blev der anstillet to Forsøg, L. 11 og L. 18. Under 

 det førstnævnte læste Fp. en ham ubekendt Roman, der maatte antages at virke 

 særlig spændende, hvilket Fp. bagefter indrømmede at have været Tilfældet. Ved 

 dette Forsøg blev der paa den tidligere beskrevne Maade optaget en Kurve over 

 Haandens Tonusforandringer; et Stykke af denne er gengivet i Fig. 2. Da Fp. havde 

 læst 55 Sider i de 35 Min., Forsøget varede, var det let ved Hjælp af Kymograf- 

 tromlens Tidsmærker at fastslaa, hvilket Stykke af Kurverne der svarede til hver 

 enkelt Side i Bogen. Det fremgik deraf, at Kurvernes Stigninger og Maximums- 

 punkter netop svarede til de mest spændende Steder i Fortællingen, medens et nyt 

 Kapitel, der afbrød Fremstillingens Gang og derfor i Begyndelsen virkede meget 

 mat, faldt sammen med en udpræget Sænkning i Spændingskurven. Disse Partier 

 er gengivne i Fig. 2, hvorved Muskelspændingers Tilstedeværelse i Tiislande af 

 „Spænding" eller „Forventning" vistnok maa siges at være hævet over enhver Tvivl. 

 Stofskifteforholdene, som er fremstillede i Fig. 13, er ikke mindre interessante. For 

 det første er alle Kurverne ualmindelig regelmæssige og viser i alle Perioder af 

 „Arbejdet" meget nær koAstante Tilvækster. For det andet er baade Iltoptagelse og 

 Kulsyreudskillelse forbavsende stor, nemlig meget nær den samme som ved Multi- 

 plikation af 2 3-cifrede Tal med Betragtning af Opgaven. Men medens den Art 

 Regneopgaver er ret anstrengende Arbejde, er Romanlæsningen afgjort Adspredelse. 

 Derfor kan Centralorganets Virksomhed i dette sidste Tilfælde heller ikke antages 

 at have nogen større Andel i Stofskiftetilvæksten, som i alt væsentligt maa hidrøre 

 fra Muskelspændinger. Derimod vil man vel nok være tilbøjelig til at anslaa Cen- 

 tralorganets Andel i Stofskiftetilvæksten nogel højere, hvor del drejer sig om aande- 



