248 



40 



lysende, hvorledes et jævnt varierende Hvilestofskifte kan foregaa ogsaa under Ar- 

 bejdet. Sagen synes dog at være ret enkel, efter at vi nu har faaet Rede paa den 

 store Indflydelse, som Muskeltonus har paa Stofskiftet. 



Det er forlængst ved fysiologiske Forsøg fastslaaet, at Organismens forskellige 

 Stillinger ved de dermed følgende Muskelspændinger medfører betydelige Foran- 

 dringer i Stofskiftet. Dette er, naar Fp. staar oprejst, 30 — 40 ^'/o større, end naar han 

 ligger ned, og i den liggende Stilling kan han yderligere nedsætte det henved 30 "/o 

 ved vilkaarlig at slappe alle Muskler'). I den ved vore Forsøg anvendte Stol sidder 

 Fp. oprejst, støttet af Puder i Ryggen, men der maa blive en meget væsentlig For- 

 skel paa Stofskiftet, alt eftersom Kroppen holdes oprejst ved Muskulaturens Tonus 

 eller, ved fuldstændig Muskelslappelse, alene ved de støttende Puder. En saadan 

 Forandring i Tonus foregaar ganske uvilkaarlig under Arbejdet; især efter længere 

 anstrengende Arbejde mærker Fp. let, hvor meget tungere han paa Grund af Muskel- 

 slapheden hviler mod Rygstødet. Naar man i Fig. 12 ser, hvor jævnt og regelmæs- 

 sigt en Tonusforandring i Haanden kan forløbe, er der ingen Grund til at betvivle, 

 at en Slappelse af Kroppens Muskler kan skride fremad med lignende Regelmæssig- 

 hed. Det falctiske Stofskifte under Arbejdet maa nu være bestemt dels ved den for- 

 øgede Virksomhed i Nervesystem og visse Muskler, dels ved Kropmuskulaturens 

 jævnt synkende Virksomhed. Den hele Sum maa da nødvendigvis aftage, naar den 

 ene af Addenderne formindskes. Med Undtagelse af et Par ganske enkelte Tilfælde 

 viser alle vore grafiske Fremstillinger, at Stofskiftet under Arbejdet virkelig synker, 

 saa der er ingen Grund til at betvivle, at vi her har at gøre med en stadig virkende 

 Aarsag. Dermed bliver ogsaa den Metode, der er anvendt til Beregning af Stofskifte- 

 tilvæksterne under Arbejdet, fuldt berettiget. Men herved er dog endnu nogle Punkter, 

 som kræver en nærmere Udredning. 



For del første viser el Blik paa de forskellige grafiske Fremstillinger af Stof- 

 skifteforandringerne, at Hvilestofskiftets Aftagen under Arbejdet er af meget variabel 

 Størrelse. Selv for samme Fp. vil et Arbejde af given Art i en bestemt Tid ingen- 

 lunde altid medføre samme Sænkning. Nogen Lovmæssighed i disse Forhold er 

 vanskelig at paavise. I Almindelighed vil man vel finde, at Niveauforskellen mellem 

 de to Hvileperioder er desto større, jo vanskeligere og langvarigere Arbejdet er, men 

 hvis Fp. maa „tage sig sammen" enten paa Grund af ydre eller indre Forstyrrelser, 

 eller blot fordi Arbejdet volder særlige Vanskeligheder, kan Hvilestofskiftets Sænk- 

 ning derved modvirkes. Heri er for saa vidt intet mærkeligt, thi som ovenfor paa- 

 vist har en saadan Tagen-sig-sammen en forhøjet Muskeltonus til Følge, og naar 

 derved tillige Hvileslofskiflets Sænkning modvirkes, viser dette blot, at Tonusfor- 

 højelsen udstrækker sig til selve Kropniuskulaturen. Nogen konstant Sænkning af 

 Hvilestofskiftet under Arbejdet kan følgelig ikke ventes. Derimod ligger det nær at 

 antage, at Niveauforskellen mellem Hvilestofskiftet før og efter Arbejdet vil naa sin 

 største Værdi, hvis der slet ingen Opmærksomhedsanspændclse finder Sled, altsaa 



') Nagel: Handbucli der Fliysiologie, lîd 1, Braunschw. lOO'J. S. 168 og 458. 



