250 



42 



delse ledsages af Tonusforhøjelse og dermed forøget Stofskifte, niaa Slappelse natur- 

 lig have den modsatte Virkning. Men det mærkelige er den Maade, hvorpaa Stof- 

 skiftet varierer. I alle Tilfælde med positive Tilvækster fører Beregningen til saa 

 nær som mulig ligestore Tilvækster i de enkelte Arbejdsperioder, og det ligger da 

 nær at vente noget tilsvarende for de negative Tilvækster. Fig. 7, 8 og 9 viser imidler- 

 tid det tidligere (S. 32) omtalte, lovmæssige Forløb, at Stofskiftet under Arbejdet 

 begynder med negative og ender med positive Værdier; her fører vor Beregnings- 

 metode altsaa langtfra til ligestore Tilvækster i de enkelte Perioder. Det samme 

 gælder iøvrigt om Forsøget L. 18 (Fig. 13), hvor Resultatet vel var positivt, men 

 begyndte med negative Værdier. 



Til Forklaring af disse Ejendommeligheder har Fp. L givet følgende Oplys- 

 ninger. Før Arbejdet sidder han oprejst, kun let støttet af Puderne, men saasnart 

 det lette Arbejde eller Romanlæsningen begynder, lader han sig mere mageligt synke 

 ned i Puderne; nogen yderligere Forandring af Stilling under Forsøget er han sig 

 ikke bevidst. Der foregaar altsaa faktisk en tildels vilkaarlig Slappelse af Krop- 

 muskulaturen ved Arbejdets Begyndelse, og da denne naturligvis kan have meget 

 større Indflydelse paa Stofskiftet end den forøgede Virksomhed, som Arbejdet med- 

 fører i andre Organer, bliver Tilvæksten straks negativ. Hvorfor Stofskiftet derpaa 

 mere eller mindre hurtigt forøges, saa at Tilvæksterne bliver positive, kan man kun 

 have Formodninger om. Det sandsynligste er vel, at Kropmuskulaturens Slaphed 

 ikke lader sig forene med den Anspændelse, som Arbejdet kræver, saa at der lidt 

 efter lidt indtræder en mere normal Tonus. Forsøgene L. 9 (Fig. 10) og P. 15 (Fig. 11) 

 har direkte vist, hvorledes en vilkaarlig Slappelse af alle Muskler før Arbejdet med- 

 fører en meget betydelig Forøgelse af Stofskiftet under dette, hvilket aabenbart tyder 

 paa, at Arbejdet medfører Tonusforhøjelse i de vilkaarlig slappede Muskler. Denne 

 Tonusforhøjelse vil ret naturligt skride desto hurtigere frem, jo mere Anspændelse 

 Arbejdet kræver; derfor vokser Stofskiftet langsommere i L, 17 end i alle de andre 

 Forsøg af denne Art. I første Hvileperiode efter Arbejdet i L. 17 er Stofskiftet lidt 

 mindre end før Arbejdet, men stiger derpaa noget, saa at det i anden Hvileperiode 

 bliver større end føi* Arbejdet; det er saaledes maaske blot rent tilsyneladende at 

 der har fundet en Stigning af Hvilestofskiftet Sted. Lignende om end ikke saa store 

 Stigninger i Hvileperioderne efter Arbejdet ses ret jævnlig, og der kan efter alt det 

 foreliggende næppe være Tvivl om Aarsagen: en ganske ringe Forandring i Fp.s 

 Holdning vil være tilstrækkelig til at frembringe denne Virkning. Det kan derfor 

 ogsaa underliden være tvivlsomt, om første Hvileperiode ikke giver et nøjagtigere 

 Udtryk for Stofskiftet umiddelbart efter Arbejdet; som oftest bliver Forskellen dog 

 ganske uvæsentlig, og kun i de enkelte, ovenfor omtalte Tilfælde, hvor anden Hvile- 

 periode ligefrem fører til Absurditeter, er den første lagt til Grund for Beregningen. 

 Resultatet af Betragtningerne over Hvilestofskiftet bliver i Korthed dette: 

 Stofskiftet i Hvileperioden efter Arbejdet er geimemgaaende lavere end i Hvile- 

 perioden før Arbejdet. En saadan Niveauforandring sijnes kun at indtræde under Ar- 

 bejde; i fuldstændig Hvile viser Stofskiftet kun en ringe Bølgen op og ned. 



