254 



46 



duktcr nødvendiggør det. At Organismen ikke straks har kunnet skaffe sig af med 

 disse, fremgaar deraf, at Kulsyreudskillelsen paa et noget senere Tidspunkt bliver 

 større end Iltoptagelsen. Ved denne Udluftning af den oplagrede Kulsyre vokser 

 Musklens Arl»jdsevne noget i Overensstemmelse med den fra fysiologiske Under- 

 søgelser bekendte Erfaring, at et Muskelpræparat kan præstere mere Arbejde, naar 

 Stofskifteprodukterne fjernes ved Udvaskning med en Kogsaltopløsning. Efter Ud- 

 luftningen svinger Iltoptagelsen med Arbejdet; naar en stærkere Anstrengelse fra 

 Fp.s Side bringer dette til at vokse, stiger ogsaa Iltoptagelsen, for atter at synke, 

 naar Arbejdet aftager. Saasnart Arbejdet hører op, synker saavel Iltoptagelse som 



Kulsyreudskillelse brat, dog 

 ikke til samme Niveau som 

 i Hviletilstanden før Arbej- 

 det; først efter ca. 15 Min. 

 Forløb er dette naaet, da 

 den stærke Forhøjelse af 

 alle Musklers Tonus under 

 Arbejdet kun langsomt for- 

 tager sig. Stofskiftemaalin- 

 gen giver saaledes en klar 

 Indsigt i Muskeltræthedens 

 Natur. Da Musklernes ved 

 Arbejdets Begyndelse trans- 

 formerede Energi ikke 

 straks kan erstattes, og Stof- 

 skifteprodukterne heller 

 ikke fjernes fuldstændig, 



maa Arbejdsydelsen nødvendigvis synke, indtil den ved den enkelte Kontraktion 

 forbrugte Energi er bleven saa lille, at det livligere Blodomløb og Aandedræt netop 

 er istand til at dække Forbruget. Fra dette Moment holder Assimilation og Dissi- 

 milation i det arbejdende System hinanden i Ligevægt, og Arbejdet vilde blive kon- 

 stant, saafremt de uundgaaelige, psykisk betingede Svingninger i den motoriske 

 Innervation ikke fremkaldte tilsvarende Variationer i Arbejdet og dermed i Stof- 

 skiftet. 



Hvorvidt den Træthed, der er en Følge af uafbrudt sjælelig Virksomhed af 

 bestemt Art, beror paa det samme Forhold som Muskeltrætheden, vides endnu al- 

 deles ikke. De Stofskifteundersøgelser, som vi i det følgende skal betragte, giver saa 

 vidt mig bekendt det første Bidrag til Besvarelsen af dette Spørgsmaal. Men hvis 

 „aandelig Træthed" ligesom den legemlige skyldes Forbrug af kemisk Energi i del 

 arbejdende Organ, maa der dog i een Henseende blive en væsentlig Forskel paa de 

 to Fænomener. Thi de Energimængder, som det drejer sig om ved sjælelig Virk- 

 somhed, er i Sammenligning med Energiforbruget ved Muskelarbejde overordentlig 

 smaa. Ved det i Fig. 14 fremstillede Forsøg, hvor kun en enkelt Haands Muskler 



Fig. U. 



