55 



263 



Energi. Men on ny Interesse, f. Eks. Tilbudet om højere Betaling, kan meget godt 

 gøre Energimængder, som hidtil liar henligget ubrugte, anvendelige for et givet Ar- 

 bejde. Intet Menneske udfører legemligt eller aandeligt Arbejde uden i Kraft af el 

 eller andet Motiv, d. v. s. en psykofysiologisk Proces, der enten udløser en motorisk 

 Innervation eller fremkalder andre psykofysiologiske Processer af den Art, som Ar- 

 bejtlet kræver. Kommer der til et forhaandenværende Motiv et nyt, kraftigt Motiv, 

 saa vil dette forstærke det oprindelige, hvorved enten den motoriske Innervations 

 Intensitet forøges, eller muligvis andre Centrer, som hidtil ikke har været implicerede 

 i Arbejdet, sættes i Funktion. Herved lader de Svingninger, som findes i Arbejds- 

 kurven saavel for legemligt som for aandeligt Arbejde, sig fuldstændig forklare. 

 Naar man udfører et Ergogram, kan man let iagttage, hvorledes den blotte Fore- 

 stilling om, at man vist godt kunde trække lidt kraftigere, medfører en Opgang, 

 som dog sj;olden er af lang Varighed. Det samme vilde vel ogsaa kunne konstateres 

 ved et aandeligt Arbejde, hvis man ikke netop havde andet at bestille end at iagt- 

 tage sig selv. Der er imidlertid en enkelt Svingning i Arbejdskurven, som Thohndike 

 lægger særlig Vægt paa, fordi den synes at stride direkte mod den energetiske Teori, 

 nemlig Begyndelsesstigningen; denne fortjener derfor en særlig Omtale. Faktum er, 

 at ikke enhver Arbejdskurve begynder med den største Værdi; undertiden vokser 

 Arbejdet i Begyndelsen til et Maximum for først derefter at aftage. Dette tyder efter 

 Thorndike's Mening ikke paa et Energiforbrug, thi i saa Fald maatte Arbejdet 

 straks aftage, og en Forøgelse i Begyndelsen kræver derfor en speciel HjaMpehy|)Otese 

 til sin Forklaring. 



Ogsaa denne Argumentation er falsk. Hvis et Menneske daglig er beskæftiget 

 med et bestemt Arbejde, saa har han vænnet sig til at udføre det i et vist Tempo, 

 som tillader ham at fortsætte i Timevis uden at blive nævneværdig træt. Hos en 

 saadan rutineret Arbejder vil der allsaa aldeles ikke kunne paavises nogen Aftagen 

 i Arbejdsmængden, og rimeligvis vil del ogsaa være ham ret vanskeligt efter An- 

 modning al slaa ind i et hurtigere Tempo; han maa i hvert Fald arbejde sig op til 

 det. Netop dette ser man hos Fp. P., naar han adderer (Fig. 4 og 16); Arbejdskurven 

 l)egynder jævnlig med de mindste og ender med de største Værdier (P. 5 og P. 0). 

 Derimod findes hos den mere ivrige Fp. N., der ikke var særlig rutineret i dette 

 Arbejde, ikke i et eneste Tilfælde nogen Begyndelsesstigning; Arbejdet sælter straks 

 ind med den største Værdi (Fig. 3 og 6). Hos Fp. L. findes begge Former (Fig. 8 og 

 10). Begyndelsesstigningen er saaledes aldeles ikke noget konstant Fa-nomen, men 

 afhængig dels af Individets Fortrolighed med det Arbejde, der skal udføres, dels af 

 den Iver, hvormed Opgaven gribes an. Det ses maaskc bedst i Forsøget P. 17, hvor 

 Fp. P. multiplicerede trecifrede Tal, hvad han aldrig tidligere havde givet sig af 

 med. Her mangler allsaa el tilvant Tempo, og da Fp. er nødsaget til at anstrenge 

 sig for at løse den for ham ret vanskelige Opgave, synker Arbejdskurven straks fra 

 Begyndelsen (Fig. 16). 



Der er allsaa, saa vidt jeg kan se, aldeles ingen Nødvendighed for Hjælpe- 

 hypoteser lil Forklaring af Arbejdskurvens Form. Hvis .\rbej(lslem|)oel fra Bcgyn- 



