266 



58 



andringer øjeblikkelig kunne udlignes paa Grund af Organets rigelige Forsyning 

 med Blodkar. En Ophobning af Dekompositionsprodukter, forøget Overgangsmod- 

 stand i Synapserne eller hvilke andre Momenter, man har antaget som Aarsag til 

 de ved Organets Virksomhed indtrædende Hivnminger, kan dog kun komme i Stand, 

 hvis der i Neuronerne sker Forandringer, som ikke øjeblikkelig ophæves. Men en 

 saadan Forandring, uanset af hvad Art den er, forudsætter som primært Moment 

 en Transformation af k emisk Energi, altsaa en Stofomsætning. Da Træthed som 

 Følge af aandeligt Arbejde nu maa betragtes som en uomtvistelig Kendsgerning, 

 hvad de foreliggende Stofskifteundersøgelser viser, synes der heller ikke at kunne 

 være Tvivl om, at Centralorganets Andel i de fundne Stofskifteforandringer staar i 

 et rimeligt Forhold til Organets Masse. Denne Slutning støttes desuden af de to be- 

 kendte Fakta: at sjælelig Virksomhed medfører en livligere Blodtilstrømning til 

 Hjernen, og at en Standsning af Blodtilstrømningen ved Sammenpresning af Caro- 

 tiderne næsten øjeblikkelig har Bevidstløshed til Følge. Ogsaa dette vilde være 

 ganske uforstaaeligt, hvis Hjernevirksomhed kunde foregaa uden Stofomsætning. 



Man maa altsaa gaa ud fra, at al sjælelig Virksomhed er uløselig knyttet til 

 legemlige Forandringer i Storhjernen. Dette forudsatte Fechner allerede i sin „Psycho- 

 physik" 1860, men om selve Forholdet mellem de til hinanden knyttede sjælelige 

 og legemlige Fænomener kunde han ikke med Sikkerhed sige noget. Aarsagen her- 

 til, mener han, er den, at vi ikke samtidig kan iagttage de sammenhørende Fæno- 

 mener. Forholdene i den legemlige Verden kan vi umiddelbart iagttage saa langt, 

 vore Sanser og de til deres Hjælp konstruerede Apparater rækker; Forholdene mellem 

 de sjælelige Fænomener kan enhver umiddelbart iagttage i sin egen Bevidsthed. 

 Naar vi nu ikke kan se Forholdet mellem det sammenhørende sjælelige og legem- 

 lige, maa dette ligge i, at disse Fænomener kun kan iagttages fra forskellige Stand- 

 punkter, i hvilke vi ikke samtidig kan befinde os. En Analogi hertil har man i den 

 forskellige Opfattelse af en Cirkel; befinder man sig indenfor Kredsen, ses den som 

 konkav, befinder man sig udenfor Kredsen, derimod som konvex, og det er umu- 

 ligt fra noget Punkt i dens Plan samtidig at se den som konkav og konvex, skønt 

 disse to Sider aldeles ikke kan adskilles'). 



Det Billede, som Fechner her opstiller for at anskueliggøre Forholdet mellem 

 de uløselig forbundne sjælelige og legemlige Fænomener, har gjort en aldeles ube- 

 regnelig Skade i Videnskaben. I mere end et halvt Aarhundrede har det forhindret 

 det nære Samarbejde mellem Fysiologi og Psykologi, som en virkelig Forstaaelse 

 af de sjælelige P'ænomener nødvendigvis vil kræve. Fechner's Billede er nemlig 

 bleven ophøjet til metafysisk Teori. Ligesom Cirklens konvexe og konkave Side 

 kun er to forskellige Former, hvorunder den samme Sag, Cirkellinien, kan anskues, 

 saaledes har man ment, at det sjælelige og de samtidige Hjerneprocesser ogsaa kun 

 var to Udtryk for et og samme til Grund liggende: hvad der indefra set viste sig 

 som Bevidsthedsfænomener, maatte udefra set vise sig som materielle Forandringer 



') Fechner; Elemente der Psycliopliysik. Leipzig 1860. Bd. 1, S. 1—2. 



