59 



267 



i Hjernen. Heraf følger konsekvent, at Psykologi og Fysiologi aldeles ikke ved- 

 kommer hinanden. Psykologen iagttager i sin egen Bevidsthed de sjælelige Fæno- 

 meners Kausalforhold, Fysiologen undersøger i en levende Hjerne de materielle 

 Processers Lovmæssighed — saa vidt de i del Hele taget er tilgængelige for hans 

 higltagelse — , og den Indsigt, de to Forskere saaledes opnaar, angaar en og samme 

 Sag udtrykt i to forskellige Sprog. Derfor har mange Psykologer konsekvent he- 

 kæmpet enhver Indhlanding af Fysiologi i Psykologien, fordi dette kun kunde hlive 

 en „Oversættelse" af psykologisk Viden i fysiologiske Talemaader, hvortil der aldeles 

 ingen Anledning er, da vor Indsigt i Sjælelivet er mere umiddelhar og foreløhig 

 adskillig mere indgaaende end vort Kendskah til Fænomenernes fysiologiske Side. 

 Og Fysiologerne er ogsaa ret villig gaaede ind paa denne Belraglningsmaade, fordi 

 den fritager dem for overhovedet at befatte sig med det uhaandgribelige og taagede 

 sjælelige. 



Fechner's Lignelse er imidlertid ganske misvisende. Det er nemlig aldeles 

 ikke umuligt samtidig at iagttage de sammenhørende legemlige og sjælelige Fæno- 

 mener; det lader sig gøre paa samme Maade og ligesaa sikkert, som man kan ob- 

 servere sammenhørende materielle Processer. Ved enhver kemisk Proces f. Ex. er 

 der altid lo uløselig forbundne Fænomener: Stofomsætningen og Varmeloningen. 

 Exempelvis kan vi lænke os, at Brint forbrændes i Ilt; derved dannes Vand. Denne 

 Slofomsætning udtrykker Kemikeren ved den sløchiometriske Formel: -j- 0= H^O, 

 men delte er kun den ene Side af Processen. Samtidig udvikles Varme, og Maalingerne 

 fører til den Sætning: ved Forbrænding af 1 g Brint i Ilt udvikles 67500 cal. Hver 

 af disse lo Sætninger tager altsaa kun Hensyn til sin Side af Processen, enten Stof- 

 omsætningen eller Varmeloningen, men i Virkeligheden er disse Fænomener uløse- 

 lig forbundne, hvilket udtrykkes i den lermokemiske Formel: -\- O = H^O -\- 

 67500 cal. De to sammenhørende Fænomener kan nu, som Fechner hævder, iagt- 

 tages samtidig; dog maa man ikke lage dette „samtidig" altfor bogstaveligt. Man 

 kan se, at der ved Brintens Forbindelse med Ilten dannes Vand; rigtignok kan man 

 hverken se Brinten eller Ilten, men man kan i Forvejen ved bestemte Prøver have 

 overbevist sig om, at man har disse Luftarter. Vandet kan man rigtignok heller 

 ikke se, for Dampen er fortættet, hvilket dog kræver nogen Tid. Samtidig kan man 

 iagttage Varmeudviklingen, idet Kalorimetrets Termometer ses at stige under hele 

 Forbrændingen. Hvad der selv i dette ganske enkle Tilfælde virkelig iagttages, er 

 aabenbarl blot Processens Resultater; de Omlej ringer indenfor Molekulerne, hvor- 

 ved Brint- og Iltmolekulerne spaltes og danner Vandmolekuler af højere Temperatur, 

 kan aldeles ikke ses. Naar vi overhovedet ved noget derom, skyldes del Iagttagelser, 

 som maa gøres under ganske andre Omstændigheder. 



Ifølge Sagens Natur er vort Kendskab til de Hjerneprocesser, der ledsager 

 bestemte sjælelige Fænomener, ikke saa indgaaende som vor Forstaaelse af den 

 enkle, kemiske Proces. Det indskrienker sig vel nærmest til visse ledsagende Mo- 

 menter, saasom Forandringer i Iljernepulsens Højde, og Slutningsresultatet, det for- 

 øgede Stofskifte Del lidet, der iøvrigl vides om Virksomheden i selve de arbejdende 



34- 



