4 



.1. LINDAHI,, l'KNNA ri l.lI)-SI,A(i ri; T rMBKI-l-l LA civ. 



ScdtUi (Jf.^^is har ytterligaro ett exemplar af sainnia slägte blifvit funnet utanför Cap 

 Finisterre af den engelska naturfor.skningsexpeditionen, som pa hösten år 18,72 lenmade 

 Knghind för en verldsonisegling med H. M. S. Challenger' ). 



■ Dessa fem djur höra alla till pennatulid-slägtct Unihellula Cuv. Huruvida de till- 

 höra en eller flera arter, ar för närvarande omöjligt att med visshet afgöra. De bäda 

 af Adrian funna exemplaren äro beskrifna som en art, U. encrinus L., och, då de två 

 exemplaren i Uiksmuseum i mänga delar äro olika såväl sinsemellan som med de af 

 Ellis och Mylius gifna afbildningarna — be><krifningarna lemna härvid föga ledning — 

 måste de, så länge inga mellanformer äro kända, behandlas som två nya arter. Om 

 Challenger-exj)editionens Umbellula är ännu ingen beskrifning publicerad. Den betyd- 

 liga skilnaden mellan f} iidoi-tei-nas såvrd latitud som djup gifver dock anledning att 

 förmoda, att hon ej skall kunna idenjtifieras med någon af de arktiska arterna. 



Ännu ett djur, hittills blott kändt efter ett fragment, synes stå slägtet Umbellula 

 ujycket nära. Det upptogs af Kaptenlöjtnant Siedenburg, befälhafvare på holländska 

 kronobriggen Cachelot, vid en lödning i 2,700 famnars djup i Bankasjön år 185S. 

 En af officerarne om bord gjorde en färglagd afbildning af djuret, hvilket sedan inlades 

 i ett kärl med hafsvatten och fördes så till Holland; men vid framkomsten voro alla 

 mjuka delar förruttnade. Professor van der Hoeven, som beskrifvit och afbildat kalk- 

 axeln och äfven meddelat en kopia af den om bord förfärdigade afl)ildningen, benämner 

 djuret: CriiiiUurn Siedenhuiiiii^). 



Slägtena Umbellula och Crinillum bilda tillsamman en helt egendomlig gru})p, 

 hvilken visserligen ej, såsom Gray ansett, bör ställas vid sidan af pennatuliderna, utan 

 tvärt om har alla permatulidtypens allmänna karakterei', men likväl skiljer sig i så 

 väsentlig mån från alla andra pennatulider, att han måste behandlas som en egen fa- 

 milj, hvars plats i systemet är närmast slägtet Bathyptilum Köll. 



KöLLiKER indelar') Pennatulidce i tre grupper: Pennatulece, Rtnillacece och Vere- 

 tiUidce. Inom gruppen Pennatuleae, som karakteriseras af polypernas bilaterala anord- 

 ning på rachis, särskiljer han fyra familjer*). Till dem sluter sig den nya familj, 

 som här kommer att beskrifvas, och sålunda skulle indelningen bli följande: 



PENNATULEi^:: 



Fara. 1. Penniformes Köll.: Pennatuleer med utprägladt tjäderformig gestalt och 

 väl utbildade polypblad. 



Fam. 2. Virgularieoe Köll.: Pennatuleer med rachis många gånger längre än 

 skaftet; utpräglad bilateral symmetri; små eller inga polypblad; polyper med kalkar; 

 zooider företrädesvis laterala. 



>) The Naturc, Vol. VII, No 177. 1873. Sid. SHS. 



'-') Verslfigen un Mcddcclclingeii der K. Akademie van Weteuscli. lite Decl. Amsterdam 1861, 8vo. Sid. 294. 

 ■') Köi.LiKER: Anatomisch-Svstcmatische Beschreii)uug d. Alc_vonanen, Erste Abth. Die Peiinatuliden. Frankf. 



a. M. 1872, 4to. Sid. 14. 



KÖLLIKER: auf. st. sid. 380. 



