KONGL. vSV. VET. AKADEMIENS HAN I)I,IN(;A1{. HAND. 13. NM) 3. 



7 



samma art V, hvilket namn af JjAMARck ändrades till Vmbellularia^). Slagtet fick hos 

 båda desse författare sin plats tillsamman med Pennatuliderna eller, såsom Lamarck 

 kallade dem, "les polypes flottans", till hvilka äfven enkriniterna af den sistnämnde 

 liänfördes, i det de inskjötos mellan slägtena Virgularia och Umbellularia. 



Ändtligen år 1819 visade Schweiggeu, att enkriniterna höra till echinodermerna 

 och således äro vida skilda från polyperna'). 



Den af Lamarck gjorda namnförändringen antogs af Cuvter*) och haf- sedan dess 

 bibehållits af nästan alla senare författare på detta område. Endast Gray har en gång 

 ytterligare förändrat det till Umbellaria''') men i sin sista katalog öfver Pennatuliderna 

 återgått till Cuviers namn, behörigen rättadt till Umbellula*^). 



Beshrifning på shiglet. 



Åtskilliga af de vigtigare organen äro af Ellis och Mylius beskrifna så, att om 

 någon sannolikhet funnes för att deras observationer varit fullt korrekta, skulle man ej 

 kunna ställa de Riksmuseum tillhöriga exemplaren ens i samma familj som Umbellula 

 encrinus L. Emellertid ger i synnerhet figuren B hos Ellis') en särdeles god bild 

 af äfven de sist funna exemplarens allmänna habitus, och olikheterna låta till stor del 

 förklara sig af det dåliga skick, hvari de af Adrians funna exemplaren kommit genom 

 torkningen. Den uppfattning af Umbellulas organisation, som Ellis och Mylius fram- 

 ställa i ord och bild, är ungefär följande: 



I spetsen af ett långt, smalt, nedtill förtjockadt, ofvantill blåslikt uppsväldt och 

 spiralvridet skaft sitter en af bredt lansettlika blad bildad kalyx, inom hvilken 20 — 30 

 stora polyper finnas anordnade i 3 koncentriska kretsar, alla i samma krets sins emel- 

 lan lika stora men olika i olika kretsar, så att de yttersta äro störst, de innersta minst. 

 Polyperna hafva hvar sin krans af åtta flikiga tentakel, hvarinom den med två läppar 

 försedde munnen har sin plats. Kalkaxeln är rundadt fyrkantig med en djup långs- 

 gående fåra på hvarje sida. Om djurens anatomi meddelas ingenting annat begripligt 

 än att polypernas magvägg är starkt rynkad och de perigastriska rummen innehålla ett 

 antal linsformiga ägg af högst en linies diameter. Den obegripliga förklaring^), som 

 Mylius bifogar till sin lika obegripliga figur öfver en uppskuren polyp'*), har Kölliker 

 sökt tolka, som skulle polyperna ega blott fyra septa, men han medger, att han knappt 

 sjelf kan tro på riktigheten af en dylik tolkning ^''). 



Hvad af detta som sannolikt är riktigt, och hvad som med all säkerhet grundar 

 sig på observationsfel, torde bli klart genom jemförelse med exemplaren i Stockholms 



1) CuviER: Tableau Élémentaire Paris 1798, 8vo. Sid. 675. 



Lamarck: Systéme d. Anirn. s. Vert. Paris 1801. Sid. 380. 

 ■'') ScHWEiGGER: Beobaclit. auf Naturhist. Reise. Berlin 1819, 4to. Sid. 60. 

 *) CuviER: Le Eégne Animal. Torne 4. Paris 1817. Sid. 86. 

 •') Gray J. E.: Synopsis of the Brit. Mus. London 1840, 8vo. Sid. 71. 

 ") Gray: Catalogue of Sea-pens in the Br. Mus. London 1870, 8vo. Sid. 38. 

 ^) Ellis: Corallines, Tab. 37. 



Mylius : anf. st. sid. 9. 

 ■') Mylius: anf. st. fig. 5. 



KÖLLIKER: Die Pennatuliden. Sid. 383. 



