KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 13. N:0 3. 



11 



1, fig. 3). Han har sin största tjocklek i ufre delen af den nedra skaftansvällningen. 

 Till sin inre bygnad öfverensstämmer han mest med axeln hos Funiculina quadrangu- 

 laris ^). Tvärslipningen visar innerst en hvit, fyrstrålig centralmassa (Tafl. 1, fig. 3 n.), 

 hvilken snarast tyckes vara bildad af tvenne divergerande bågar. Sedan följer ett stort 

 antal lameller, omvexlande mörka och ljusa, dels några temligen tjocka, dels mellan 

 dem en mängd ytterst tunna, och alltsamman genomdraget af ett oräkneligt antal fina 

 linier, hvilka utbreda sig strålformigt från centralmassan till ytan. Om bindväfskorset 

 (Tafl. 1, fig. 3 cr.) hafva vi redan förut talat. Ett föga markeradt barklager spåras i 

 tvärsnittet. Ett antal långssnitt genom en med ättiksyra behandlad bit af axeln visade 

 samtlige det utseende, som framställes i figuren 4, — endast fina, vågiga, långsgående 

 bindväfsfibriller, hvilka lätt kunna skiljas i sär, — och äfven undersökningen af några 

 långsslipningar af hårda bitar af axeln angåfvo detsamma. De luckor, som enligt KöL- 

 LiKER förorsakas af de radiäre fibrerna, kunde ej upptäckas. Deremot finnes i tvär- 

 slipningen (Tafl. 1, fig. 3 r. f.) ett system af komma-lika fläckar, hvilka börja helt nära 

 centralmassan och derifrån utbreda sig i åtta böjda rader, divergerande från bindväfs- 

 korset. De motsvara tydligen, hvad Kölliker kallar »radiäre Fäserchem. 

 Utom kalkaxeln finnas inga fasta bildningar i polypstocken. 



Axelns skida, som består af fibrillär bindväf, är såväl på inre som yttre sidan 

 beklädd af ett epithelartadt cellager. I hufvudkanalernas septa fortsätta sig såväl bind- 

 väfslagret som de båda cell-lagren, af hvilka senare det inre sålunda kommer att ligga i 

 raidten af hvarje septum. 



Skaftväggens struktur (Tafl. 1, fig. 2) visar innerst en fortsättning af samma cell- 

 lager (e), som bekläder sidorna af septa. För öfrigt utgöres väggens inre hälft af fi- 

 brillär bindväf genomdragen af en mängd tvärgåeiide muskelfihrer, stundom förenade till 

 större muskelpartier {t. m.); närmare midten är bindväfven en homogen substans, 

 hvari tvärkanalerna {t. c.) löpa, och äfven mellan dem inflätar sig en och annan strimma 

 af tvärmuskler. Väggens yttre hälft består af bindväf med stjernformiga korpuskler, 

 och deri återfinna vi de förut omtalade långskanalerna {1. c.) med sitt lager af långs- 

 gående muskler {1. m.). Ytterst finnas här och der lemningar efter ett genom sprit och 

 skafning förstördt epithelium. 



Polypernas magvägg, som sträcker sig ganska djupt ned i kroppshålan, omgifves af 

 åtta perigastriska fack. Septula äro i kanten starkt rynkade, men mesenterialfilament 

 såväl som generationsorgan hafva ej kunnat upptäckas, vare sig i de laterale eller i 

 de dorsale polyperna, och således har det ej kunnat afgöras, hvilketdera slaget motsvarar 

 de laterale generationspolyperna hos Bathyptilum. Ett tvärsnitt genom en lateral 

 polyp visar dess struktur sålunda (Tafl. l,fig. 8): den yttre kroppsväggen består af bind- 

 substans med stjernformiga korpuskler, och på dess inåt vända sida finnes ett epithelium- 

 bärande lager af tvärmuskler. Magväggen består också af bindsubstans men utan kor- 

 puskler; dess utåt vända sida bär ett epithelium och den inåt vända sidan ett tvärmuske.l- 

 lager med epithelium. De åtta septa visa samma bilaterala anordning, som finnes hos 

 Kophobelemnon ^): de septa, som begränsa det dorsala facket, äro inåt detta beklädda 



KÖLLIKER: Icones histiologicae, II, sid. 160 — 1, figg. 26 — 8. 

 ^) KÖLLIKER: Die Pennatuliden, sid. 301. 



