t 



12 G. EISEN, BIDKAG TILL KÄNNLDOMEN OM HENILl-A. 



till skifvans undra yta, och betilckes der af det undra polyplösa fältet, men den öfre 

 kanalen till skifvans Ofra yta, der den täckes af det öfra pol} plösa fältet. Den öfre 

 kanalen räcker liln^re fram i skifvan än den undre, och är af en snialai-e form. Detta 

 ses äfven lätt pa de poly])lösa fälten, af hvilka det öfra är längre ocli spetsigare än det 

 undra, som har en mera oval form. De båda hufvudkanalerna åtskiljas utefter större 

 delen af sin längd af det stjelken delande bandet, men vid det ställe, der de begge 

 kanalerna dela sig i diskens midt, tig. 21 och 22, följer stjelkbandet den undre kanalen 

 och begränsar den inåt mot sarcosomet. Den öfre kanalen åter be":i'änsas framåt af en 

 sarcosom-liknande hinna. Den undre centrala kanalen slutar upptill blindt i skifvan, 

 men den öfre är, såsom förut anmärktes, i spetsen försedd med en stor polyj) af an- 

 dra ordningen, och står. genom denna i förbindelse med det omgifvande vattnet, tig. 4. 

 Fig. 21 är en horisontal genomskärning af skifvan; det violetta fältet, a, ui)ptages af dc> 

 laterala kanalerna; b är stjelkbandet eller bottnen af den öfre kanalen; det röda fältet, 

 är den hinna, som franu"it begränsar den öfre kanalen; c är genomskäi"ning af den 

 öfre kanalen just vid stjelkens rot; e, e äro de två centrala bikanalerna. Dessa finnas 

 strax vid roten af stjelken, eller der denne förenar sig med skifvan, och hafva formen 

 af två breda triangulära säckar, hvilka hufvudsakligen intaga de njurlika flikarnes inre 

 delar. De stå i förening med de centrala hufvudkanalerna endast genom små ovala 

 öppningar i den dem emellan befintliga membranen. Hvar och en af dessa kanaler står 

 i omedelbart sammanhang med en polyp af första ordningen ; de kunna betraktas såsom 

 endast mycket utvidgade djurhus. 



Ofvan är visadt, att de båda centrala hufvudkanalerna stå med hvarandra i ett 

 likartadt sammanhang, endast att stjelkbandets öppningar äro större och talrikare, fig. 

 1-1, öp. Fig. 22 är en ideel vertikal genomskärning af polypariet. Bokstäfverna hafva 

 samma betydelse som i fig. 21. Det öfra violetta fältet utgör skifvans öfra yta. Fig. 

 20 är en genomskärning af stjelken för att visa bandets läge. Fig. 24 är en vertikal 

 genomskärning af skifvan strax vid stjelkroten, visande hela det centrala kanalsysteraet. 



I stjelkens spets finnes en fin öppning omsluten af starka muskler, och strax of- 

 van den förra slutar det inre stjelkbandet. De begge rörkanalerna stå således nedtill 

 med hvarandra i förening, fig. 22, </. 



De laterala kanalerna äro solfjädcrformigt ordnade kring skifvans central- 

 kanaler. Hufvudkanalerna, eller sjelfva djurhusen, löpa från skifvans öfra sida till den 

 undra, och tilltaga i storlek från kanten mot midten. De utgöras af rum af elliptisk 

 längdgenomskärning, med längdaxeln i riktning af skifvans radier, fig. 17 och 18. I 

 tvärgenomskärning visa de åter en snarare rectangulär form, fig. 19. Djurhusen äro 

 belägna tätt till hvarandra och åtskiljas endast af tunna sarcosomväggar, och skifvan 

 utgöres derföre nästan endast af de tunna skiljeväggarne mellan polyphusen. De late- 

 rala bikanalerna utgöras af små gångar mellan de egentliga djurhusen, samt äro syn- 

 nerligast talrika vid skifvans begge motsatta ytor. De begränsas till större delen af 

 gula spicula. De laterala hufvudkanalerna stå i sina öfre väggar i samband med det 

 omgifvande vattnet, endast genom polyperna af förs.ta ordningen. De undre väggarne 

 äro deremot icke genombrutna. 



