KONGL. SVKNSKA VKT. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 13. N:0 I. 



9 



Häck pä saminfi ställe der den förmodade racliis skulle vara belägen. Da sperrnkapslarne 

 .•innu icke äro fullkomligt utvecklade hafva de en ägglik form, men denna försvinner 

 sedan mer ocli mer, och slutligen äro kapslarne nästan alldeles runda, med den 

 delen något utdragen, på hvilken skaftet är fästadt. När spermatozoiderna äro mogna, 

 brister spermkapseln vanligast vid sjelfva basen och spermatozoiderna uttömmas och 

 föl-as, förmodligen genom polyperna af andra ordningen, ut i det omgifvande vattnet. 

 Deras kropp, hg. 13, har utseendet af ett päron, med den långa, lifiigt rörliga svansen 

 utlöpande från den smalaste ändan. 



De honliga generationsorganen utgöras af äggstockar, af ett med sperrn- 

 kapslarne snarlikt utseende. Aggen bildas inuti små skaftade kapslar, hvilka äro förenade till 

 en gemensam klase, tig. 9, hvilken åter är fästad på sjelfva mesenterialväggen. T hvarje 

 sådan klase hnnas 10 — 15 kapslar eller stundom ännu flera, och i hvarje kapsel endast 

 ett ägg. Den i fröblåsan inneslutna fröfläcken är stor och starkt ljusbrytande. 



Hvarken äggstockarne eller sperrnkapslarne äro omedelbarligen fästade vid mesen- 

 terialväggarne, utan den rachis, på hvilken äggen eller spermkapslarne äro fästade, leder 

 omedelbart in uti ett accessoriskt körtellikt organ af ganska betydlig storlek, hvilket 

 tyckes äga en närmare gemenskap med generationskapslarne. ^löjligen uppstå dessa 

 senare i det förra, ty man träffar ofta dessa accessoriska körtlar med inbäddade out- 

 vecklade ägg eller spermkapslar. Under fortgående utveckling tyckas kapslarna mer 

 och mer utväxa, och blifva senare endast fästade vid den accessoriska körteln genom 

 det gemensamma skaftet. Denna körtel är delad i talrika rundade, ofta skaftade flikar, 

 merendels tätt sammanträngda till en klotlik form, hvilken på ytan företer veck med 

 ljusare linier emellan. Hela körteln synes bestå af små celler, hvilka åter äro samman- 

 gyttrade till små bollar. Vid tryckning eller inverkan af reagenser skilja sig kulorna 

 åt, och cellerna blifva fria. Bland dem ser man då korn af ett gulbrunt ämne, tal- 

 rikare i de spermkapslarne vidhängande körtlarne än i de med äggstockarne förenade. 



POLYPAKIET. 



Pohpariets massa består här, som annorstädes, hufvudsakligen af ett sarcosoin 

 eller coenenchym med talrikt inbäddade kalkspicula. Dessa äro af två slag, dels små 

 runda eller ovala, hvitaktiga och opaka korn; och dels långsträckta, spolformiga nålar, 

 tig. 26, hvilka åter till färgen äro af tre slag, violetta, gula och hvita. 



De runda, opaka spicula finnas endast på få ställen i polypariet, och hufvudsak- 

 ligen i dess stjelk. De uppträda der i det inre lager, som bekläder stjelkens hålighet 

 i den skiljevägg, som delar denna i två rum, fig. 14, kk. 



De långa nålarne flnnas utbredda i hela polypariet, så väl i skifvan, som i stjel- 

 ken. Af dessa äro de violetta de talrikaste, och gifva genom sin mängd polypariet den 

 för oväpnadt öga nästan ensamt märkbara violetta färgen. De gula spicula deremot. 

 som hafva en mera inskränkt utbredning, förekomma förnämligast på tre ställen: dels 

 i skifvans rand, dels lagrade i en krets omkring hvarje polyp, flg. 3, hufvudsakligast 



K. Vet. Akatl. IlaiuU. Bd. 13. N:o 1. 2 



