6 



G. EISEN, JUDHAG TILL KANNEDO.MEN OM RENILLA. 



Uppnår en höjd, hvilketi ej obety(lli(.'t öfverstiger sjclfva den unga poly pens. Figuren 

 6 visar en sådan ung polyp med tre koner; Hg. 7 är samma polyp i ett iildre stadium. 



Vid den nya polypens första anläggning befinner han sig alltid pA polyj)ariets 

 undra yta, men helt nära skitVans rand, och derstädes just i vinkeln n)ellan tviinne 

 mera försigkomna individers djm-lius. När de koniska uppiiöjningarna uppkommit vid 

 basen af niesenterialfälten, har den unga p()l}[)en likväl redan snulningom, genom ut- 

 växten af den del af sarcosomet, på livilken den är fästad, skjutit sig fram mot skif- 

 vans rand, och är nu belägen just i hennes yttersta kant. De åtta fängarmarne an- 

 läggas nu, på sådant sätt, att i niesenterialfälten kring sjelfva munnöppningen up[j- 

 komma åtta koniska bläsor, hvilka höja sig mer och mer, och slutligen bilda de blif- 

 vande fångarmarne. Till en början äro dessa ej grenigsi, men snart höjer sig ektoder- 

 met, och blifver inuti förscdt med en kanal, som är en omedelbar fortsättning af den 

 stora fångarras-kanalen, och fångarmen far derefter mer och mer det slutliga utseendet. 

 De unga polyperna af första ordningen uppkomma således alltid på undra ytan af 

 polypariet, och Hyttas först under utvecklingen till den öfra. I följd häraf finnas alltid 

 de äldsta polyperna i skifvans midt, och de yngsta i hennes yttre rand, eller till och 

 med något på hennes undra sida. 



Förutom dessa slutligen fullt utbildade individer, finnes äfven ett annat slag af 

 polyper, som aldrig u[)pnår en med de förras jeraförlig utveckling, och äfven skiljer 

 sig från dem i flera andra hänseenden. Dessa små polyper af andra ordningen, 

 fig. 8, 5, äro, med ett enda undantag, af betydligt mindre storlek, så väl livad 

 omkrets, som synnerligast hvad längd beträffar. De äro alltid belägna på skifvans 

 öfra yta, och stå, hvad läget betriiffar, med samma undantag, i ett visst förhål- 

 lande till de stora polyperna. De hafva nämligen icke, livar och en för sig, egna 

 rum, inom hvilka de kunna draga sig tillbaka, såsom första ordningens poly})er, utan 

 äro, i de flesta fall, fastade ])å de senares djurhus, på dessas öfra sida, i grui)per af 

 tre till fem individer. Men, vid den främre ändan af den öfre centrala hufvudkanalen 

 sitter en ensam andra ordningens polyj), fig. 4, 6, hvilken frän alla andra ])olypcr af 

 samma ordning gör ett undantag genom sin storlek och sitt läge. Ej mycket mindre 

 än en l^olyj) af första ordningen liknar han, äfven i det 3'ttre, en sådan i sammandraget 

 tillstånd. Under det att alla öfriga andra ordningens polyper sitta fästade på den 

 förstas djnrhus, samt nästan alltid i grupper, har denna stora polyp, alldeles ensam, sin 

 plats i det öfra nakna områdets spets, och utgör tillika en öppning på den öfra cen- 

 trala hufvudkanalen, i sjelfva verket den enda af Renillans alla polyper, som står i 

 omedelbart sammanhauii; med näsfon af de centrala hufvudkanalerna. Det är också att 

 märka, att hos denna polyp hvarje radialfälts öfra yta höjer sig till en konisk knöl. 

 De små polyperna af andra ordningen ega stor likhet med första ordningens, då dessa, 

 ännu outvecklade, befinna sig pä skifvans undra sida, och ännu icke erhållit sin krans 

 af fångarmar. Likasom dessa visa de sig som små konvexa bläsor på sarcosomet. Hvarje 

 individ är försedt med åtta mesenterialfält, och en emellan dessa belägen muskulös 

 magsäck. Denna sträcker sig dock aldrig nedom den blåsa, på hvilken ti'e till fyra 

 individer iiro fästade, och när således egentligen aldrig in i sjelfva sarcosom-massan, 

 likasom ej heller dess mesenterial-skiljeväggar fortsätta sig ned i sjelfva det djurhus, 

 pä hvilket individet är fästadt. 



