4 



G. KISEN, lUDKAc; TILL KANNKDOMLN OM HENILLA. 



äro fiistade pä dessas djurhus, och rcgolbuiidet ordnade på ett sådant sätt, att de bilda 

 korta, mot skifvans medellinie riktade rader. 1 sjeltVa kanten af skifvan sitta polyper 

 af alla slag mera hopträngda, och den yttersta utkanten utgöres endast af outvecklade 

 stora polyper, ställda så tätt intill livarandra, iitt endast en ringa plats är lemnad emellan 

 dem åt sjelfva sarcosom-massan. Emedan, tillika, dessa outvecklade polyper äro af olika 

 storlek, och omgifna af egendondiga koniska knölar, förlänas härigenom at disk-kanten 

 ett nao:s<idt utseende. 



Från skifvans undra yta, mellan de njurlika tiiknrne, ut,löi)er endast den langa 

 stjelken afsmalnande, uppifrån nedåt, med undantag af sjelfva spetsen, som alltid är 

 något uppsvälld. Stjelken har samma violetta färg som skifvan, med undantag af sjelfva 

 spetsen, hvilken är fullkondigt ofärgad, emedan inga kalkspicula förekomma i den- 

 samnui. Upptill sammanhänger stjelken omedelljart med de på skifvans öfra och undra 

 yta befintliga polyplösa fälten, hvilka utgöra förlängningar af hans yttre hölje. 



Denna art af slägtet Renilla förekommer talrikt vid sjelfva strandbrädden, endast 

 få fot under vanliga vattcMistandet vid flodtid. Vid lao; ebb kan hon tlere da»ar i rad 

 förblifva obetäckt af vatten. Vid ebbtiden drager hon sig ned i sanden med stjelken 

 nedstucken deri, och skifvan horisontalt utbredd. Hon sänker sig dock ej djupare ned 

 än några linier, och lemnai' efter sig, ])å den betäckande sanden, ett hästskoformigt spår, 

 hvarigenom hon lätt kan upptäckas. Omkring detta vanliga s})år i sanden ser num 

 oftast talrika concentriska ringar, märken efter de olika vidder skifvan intog, då hon, 

 vid vattnets fallande, mer och mer drog sig tillsamman. 



De största exemplar jag erhöll hade en skifva af omkring (i centimeters tvär-diameter, 

 hos de minsta dereraot öfversteg diametern ej 6 millimeter. 



Jao^ öfverfjår nu till en närmare beskrifnin*»; af Renillans särskilda delar. 



POLYPERNA. 



Dessa äro af två slag: dels polyper af första ordningen fullkomligt utvecklade, 

 med tentakelkrans, samt med generationsorgan fastade på mesenterialväggarne ; dels 

 polyper af andra ordningen, ofullkomligt utvecklade, utan tentakelkrans, samt utan 

 generationsoroan. 



De fullständigt utvecklade polyperna af första ordningen, tig. 3, hafva en 

 konisk stam af större eller mindre längd, vanligen 10 — 12 mm., när den är fullkondigt 

 utsträckt. De åtta fångarraarne äro fjäderlikt greniga. Vid roten har hvarje fångarm 

 två märken, af rödbruna streck, hvilka vid förstoring visa sig bestå af i rader ordnade 

 små korn af brunt pigment. Dessa bruna märken finnas äfven, ringformigt, på sjelfva 

 stammen strax nedom fångarmarnes krans, stundom på yttersidan af alla radiärkana- 

 lerna, men vanligast dock endast på hvarannan. Det epiderinislager, som bekläder ten- 

 taklen och sjelfva stammen, består af små celler med inbäddade nässelorgan. Dessa 

 finnas talrikast i sjelfva fångarmarne, der de på sanUma sätt som hos Hydra sitta hoj)- 

 gyttrade i små konvexa hopar, synnerligast på fångarmarnes öfra sida. Då djuret är 



