4 S. BERGGREN. UNDERSÖKNING AF MOSSFLORAN VID DISKOBUGTEN OCH AULEITSIVIKFJORDEN, 



Gråa klippor, svartfläckiga af Gyrophorer, och marken betäckt företrädesvis med 

 Empetrum nigrum och mossor är den förherrskande karakteren hos öarna uti Egedes- 

 mindes distrikt. Sådan är äfven trakten kring Manermiut på vestra ändan af ön Sak- 

 kardlek, dit vi anlände den 12 Juli. I tufviga branter mot hafvet växa flera sterila 

 Brya och högre upp på det jemna gräsbeväxta fältet, som likt en sadel sträcker sig 

 öfver näset från den ena stranden till den andra, växer bland andra Tetraplodon 

 mnioides och på bottnen och vid brädden af några dammar Hypnum fluitans. Af dr 

 Pfaff uti Jacobshavn erhöll jag exemplar af Webera Wahlenbergii och Brachythecium 

 glaciale från varma källor vid Manermiut, hvilkas vegetation sålunda visar sig öfver- 

 ensstärama med den vid de varma rännilarna från Lyngmarkens basaltväggar vid God- 

 havn. Vid Sartursoak strax norr om Kikertarsoeitsiak växte uti en lång dalfördjupning 

 mellan några klippväggar, der vatten nedsilade från ett snöfält, Dicranum arcticum, 

 Hypnum intermedium, Jungermannia julacea och Blindia acuta. 



Vid Kangeitsiak, belägen på en halfö utanför mjmningen af Auleitsivikfjorden, 

 öfvergår det jemna gräsbeväxta fältet, som äfven här förenar de båda motsatta strän- 

 derna af näset, på norra sidan uti ett omvexlande dyigt och sandigt fält, hvars moss- 

 vegetation liknar den på den med animaliska ämnen rikligen försedda bottnen nedanför 

 Spetsbergens fogelfjell, neraligen Hypnum cordifolium, Splachn^im vasculosum, Hypnum 

 Kneiffii, Mnium affine och Marchantia polymorpha. 



Kring tältplatsen Sadlek, som ligger på en ö strax utanför Auleitsivikfjordens 

 mynning, liksom på flera andra ställen visar bergformationen de nämnda sadelformiga 

 jemna insänkningarna, hvilka sträcka sig i östlig och vestlig riktning öfver öarna och 

 näsen och utan tvifvel äro gamla glacierbottnar. Denna ö har en kullrig yta med till 

 stor del naken berghäll med några små vattenfyllda fördjupningar omgifna af kärr 

 eller myrlik mark med Dicranum palustre, Hypnum scorpioides och fluitans, Junger- 

 mannia divaricata och Andrea^a alpestris. 



Ön Karatersuisuk innanför Auleitsivikfjordens mynning har sluttningar beklädda 

 med Empetrum nigrum och Andromeda tetragona, öfverst torra fält, gråa af lafvar och 

 beströdda med glacierblock. Fuktiga m^llrika jordvallar vid rännilarna bära Dicranum 

 scoparium, en grof grön form, Hylocomium splendens, Pogonatura alpinum och Poly- 

 trichum juniperinum; på torra ställen bland Empetrum, Hypnum Schreberi och Aula- 

 comnium palustre; der vatten sakta framsilar mellan tufvor: Dicranum arcticum, Cyno- 

 dontium Wahlenbergii, Jungermannia trichophylla, julacea och divaricata var. incurva, 

 Sphagnum Lindbergii, och på de upphöjda tufvoriia Dicranum elongatum, Jungermannia 

 minuta och Sphagnum flmbriatum. På hård fuktig botten: Sarcoscyphus adustus ocli 

 emarginatus var. arcticus, Andrea^a petrophila, Hypnum sarmentosum, en form med 

 smal grön stjelk, vanligen upprätt, Hypnum revolvens och badium. Uti strandvallarne 

 Bryura arcticum, Catharinea laevigata och Dicranella crispa. 



Naturbeskaffenheten af fjordens bergiga stränder visar nu sin olikhet med ytter- 

 öarnes. De med vegetation klädda fläckarna på bergen börja bli större och de af 

 Gyrophorer svartfläckiga klipporna intaga mindre rum. En varmare brungrön kolorit 

 af de förherrskande små buskväxterna efterträder den gråa. De vida Salix-snåren 

 igenkännas redan på afstånd genom sin blågröna färg, de gräsbeväxta ställena äro 



