KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 13. N:0 8, 



17 



Den närbesliigtade D. Starkii ej funnen i Grönland men sparsamt förekommande på 

 Beeren Eiland och Spetsbergen. 



D. arcticum (Sch.). 



öfver hela området, dock ymnigast vid Ritenbenk, kring Kikertak och vid God- 

 havn. Förekommer mest uti kanterna af myrar på ej för djup eller för fuktig men 

 stenig botten mellan tufvorna tillsammans med Cynodontium Wahlenbergii. Träffades 

 ej fruktbärande i denna del af Grönland, men af Vaiil och Bock i Sydgrönland samlad 

 med frukt. Saknas uti fjellens högre trakter. Samlad på Spetsbergen ända till öfver 

 80:e breddgraden. 



D. longifoliuin (Hedw.). 



Ej funnen inom området kring Diskobugten, endast vid Sukkertoppen i Sydgrön- 

 land. Steril. 



D. elongatum (ScHWiEGE.). 



Allmän uti hela trakten, dels på ej djup myrlik botten, dels uti fuktiga klipp- 

 vallar, ofta bildande mossvegetation och utgörande den förherrskande mossarten. Ej 

 så ymnig på basalten som på gneis. Vid Claushavn uti myrar växer en grof form utan 

 stjelkudd med glänsande blad, lik D. Schraderi. Frukt ej sällsynt. Mera lik den i 

 Skandinaviens fjelltrakter vanliga formen än den spetsbergiska, som har smala stjelkar, 

 korta, tilltryckta blad. Träffas på bergen ända upp till gränsen för all vegetation. 



D. fuscescens (Turn.). 



Allmän öfverallt, helst på torr, jemn mark, med lafvar och Aulacomnium tur- 

 gidum, Gröfre former i fuktiga klippvallar och på rayllrik botten, med starkt kölade, 

 ensidigt böjda blad, mörkgrön (D. Kinlayi). Kan sägas, i fall en jemförelse göres med 

 Skandinaviens fjelltrakter, företräda Dier. Starkii på kalla ställen i sällskap med Salix 

 herbacea. Bildar ofta hufvudvegetation på klippvallar. Frukt ej sällsynt. 



D. Miililenbeckii (Br. et Sch.). 



Ej allmän, funnen endast vid Godhavn på gneisgrund, öfverdragen med basalt- 

 grus samt vid Ritenbenk. Steril. På Spetsbergen förekommande ända till 80:e bredd- 

 graden. 



D. scoparium (Hedw.). 



Allmän, ymnigast på kalla sluttningar, der snön länge ligger qvar, tillsammans 

 med Oxalis och Salix herbacea i grofva, stora tufvor eller på sluttningar utmed bäckar, 

 en ovanligt grof form med breda, något vågiga blad med smal spets, som vanligen är 

 hoprullad och har korta celler, hvilken form dock ej utgör någon egen art. Saknas 

 på ställen, der man skulle väntat sig finna denna art, nemligen bland Hylocomium 

 splendens och Polytricha, Afven den på Spetsbergen vanligaste formen (var. ortho- 

 phyllum) finnes på Grönland, t. ex. vid Sarpiursak. Alltid steril. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 13. N:o 8. 3 



I 



