KONGL. SV. VP:T. AKADKMIENS HANDLINGAR. HAND. 13. N:0 10. 



19 



Al livad jag nu nilmnt följer, att det sekundära minimet i September eller Oktober 

 antingen bör betraktas såsom egendomligt för orterna omkring mellersta Östersjön 

 eller att detsamma, om vid fortsatt undersökning det kommer att visa sig ega allmiin- 

 nare betydelse, af någon okänd anledning på dessa orter erhåller en förökad intensitet. 



Jag öfvergår nu till behandling af frågan om den olika nederbördsmängd, som 

 under lop[)et af året faller i olika delar af vårt land. En riktig föreställning om denna 

 nederbördens fördelning borde kunna hemtas ur de i sista kolumnen af tab. I med- 

 delade värden, förutsatt att dessa få anses såsom normala. De orter, som hafva den 

 största årliga nederbördsmängden, äro, såsom tab. I utvisar, Göteborg, Wenersborg och 

 Halmstad. Vi finna således, att nederbörden är störst på vestkusten, ett förhållande, som 

 länge varit kändt, och som fullkomligt öfverensstämmer med de åsigter om nederbördens 

 fördelning öfver kontinenterna, som allmänt antagas. 



Vill man åter söka finna på hvad sätt nederbörden fördelar sig i det inre af 

 landet eller på ostkusten, så träffar man på vissa, vanskligheter. Antecknar man nem- 

 ligen på en karta öfver landet vid hvarje ort dess årliga nederbördsmängd, såsom den 

 erhålles ur tab. I, och försöker att sammanbinda de orter, hvilka hafva lika stor årlig neder- 

 börd, så finner man så stora skiljaktigheter mellan närliggande orter, att konstruktionen 

 af linierna ej kan utföras. Detta kan bero antingen på den olika grad af noggrannhet, 

 med hvilken nederbördsmängden på olika stationer plägar antecknas, eller ock af det 

 inflytande på nederbörden, som härleder sig från lokala förhållanden, såsom höjden 

 öfver hafvet, markens mer eller mindre ojemna beskaffenhet, grannskapet till större 

 skogar eller sjöar m. m. Att den förstnämde orsaken icke helt och hållet får förbises, 

 synes mig följa deraf, att nederbördstalen för en särskild månad eller ett särskildt är 

 icke utgöra medelvärden, ur hvilka observationsfelen af sig sjelfva borteliraineras, utan 

 summor, i hvilka dessa qvarstå, och hvilka fel, om de ofta upprepas, hafva en så 

 mycket menligare inverkan på slutresultatet, som de alltid gå i samma led. Det gifves 

 knappt något annat sätt att lära känna denna felkälla, än att jemföra förhållandena på en 

 stor mängd närliggande ställen, hvilket förutsätter ett mycket tätt nät af observations- 

 stationer. Genom ett sådant skulle dessutom den fördelen vinnas, att det blefve möjligt 

 sammanslå värden från flera närbelägna stationer till ett medeltal, som med större nog- 

 granhet skulle representera nederbördsmängden öfver ett mindre område. Dessa förfa- 

 ringssätt hafva här icke kunnat följas med de få nederbördsstationer, som finnas hos 

 oss, hvilket är så mycket mer att beklaga, som endast genom borteliminering af den 

 först nämda felkällan de verkliga lokala inflytelserna kunna konstateras. Att sådana 

 existera är för öfrigt högst sannolikt. Så finner den ytterligt ringa nederbörden i 

 Kalmar förmodligen sin förnämsta förklaringsgrund i ortens läge på läsidan om det 

 Småländska höglandet. Det sannolikaste är väl, att i allmänhet de båda förr nämde 

 orsakerna samverka till framkallande af den oregelbundenhet i nederbördens fördelning, 

 som visar sig i årssummorna för de särskilda orterna. 



Oaktadt dessa oregelbundenheter och änskönt det icke varit mig möjligt att bort- 

 eliminera de fel, som genom observationssättet kunnat inkomma, har jag försökt att 

 finna en allmän lag för nederbördens fördelning öfver landet, och detta på följande 

 sätt. På en karta öfver Sverige (se taflan II) drager jag räta linier i ungefärlig rikt- 



