20 



]>. A. FORSSMAN, OM VATTENHÖJDEX VID SVERIGES KUSTER. 



80111 l)ekaiit har man trott sig tinna att svenska Östersjökustens höjnino- skulle 

 vara störst i norr och aftaga mot söder till en indifferent linie, som skulle skära östra 

 kusten i närheten af Kalmar och den vestra mellan Halmstad och Göteborsr. Att söka 

 afgöra huruvida denna åsigt är riktig eller ej, kan på grund af Fyrbåksobservationerna 

 ensamt icke komma i fråga, synnerligast som södra Sverige endast har två ])unkter, 

 fran hvilka observationerna kunna anses någorlunda tillförlitliga, neinligen ()lands norra 

 udde och Utklippan. Båda dessa utvisa höjning af landet, den förra dock endast af 

 0,77 fot, den senare deremot 2,:w fot på seklet. Afven Ystad anger höjning. Serien 

 18.')7 — 7o ger nemligen 3,71 fot. Detta resultat kan jag dock af flera skäl ej tillmäta 

 någon synnerlig vigt. 



De tre stationerna på Sveriges vestra kust utvisa allesamman höjning af landet, 

 fastän i ganska olika grad, nemligen Vinga 1,1-'. Hållö 2,7:5 och Nordkoster endast 0,:i(i 

 fot på seklet. De äldre för mig kända mätningarne från denna kust äro få, men så- 

 dana tinnes dock från Koön vid Marstrand, der ett märke inhöggs af Brunkrona 1821, 

 liksom vid Käiisö, Frölunda socken, och vid Stora Hälsö i Skee socken Några till- 

 förlitliga uppmätningar af dessa vattenmärkens nuvarande höjd öfver hafsytan äro mig 

 ej bekanta; men från en af Väderöarne, den s. k. \'äderö Storö, belägen mellan Hallö 

 och Koster, har en uppgift lemnats af Professor S. Loven ^) att det 1804 af Forssell 

 inhuggna märket visade en höjning af landet uppgående till 2 fot })å 46 år, således 

 ännu mer än hvad soin anges af observationerna från Hållö. 



Utom nu anförda resultat af vattenhöjdsmätningen vid fyrstationerna torde en 

 granskning af medeltalskurvorna för de särskilda stationerna (Taflaii Fig. 1) leniiia 

 någon upplysning oin arten af de oregelbundna vexlingar i hafvets medelnivå, som 

 under olika år förorsakas af olika vind- och väderleksförhållanden. Figurens betydelse 

 inses utan förklaring. Afståndet mellan delstrecken i vertikal led betecknar 2 dec. 

 tum. Dessa kurvor visa på det tydligaste att förändringarne i medelnivån följas at 

 inom samma kuststräckor, hvilket väl ock a priori kan förutsättas. Men öfverensstäm- 

 melsen i läget af maxima och minima sträcker sig öfver större områden än man skulle 

 kunna tro, och ådagalägger på det tydligaste nivåförändringarnes beroende af hvar- 

 andra i Östersjön och Vesterhafvet. Samma år eller serier af år, hvilka i Östersjön 

 utmärkas af ovanligt högt vattenstånd, förete maxima äfven på vestkusten såsom 1854, 

 1863, 1873 och 1874, under det de i Östersjön låga åren 1853, 1860, 1865, 1871 och 

 1875, äfven utmärkas af lågt vattenstånd i Kattegatt. Att denna öfverensstämmelse 

 sträcker sig ganska långt upp i Östersjön och till ocli med till Bottniska viken, är san- 

 nolikt. De för (le nordligaste stationerna uppdragna kurvorna äro dock icke fullt 

 jemförliga med de öfriga, efter som de grunda sig på observationer endast under 4, 

 5 eller 6 månader af året. 



Af de orsaker som betinga högt vattenstånd, måste uti ett haf, hvilket i så hög 

 grad som Östersjön har karakteren af en insjö, nederbördens ymnighet vara särdeles 



Vetenskaps Akademiens Handlingar 1823 p. 28. 

 -) Vetenskaps Akademiens Öfversigt IS-^O p. 185. 



