KONGL. SV. VHT. AKADEMIENS HAND1>INGAH. HAND. 13. N:0 II. 



21 



vigtig. Man boliötver blott iliågkonuna att Östersjöns ftodoniråde iir ganska betydligt, 

 att detta luif utgör en reservoir tör den nederbörd, som afrinuer frän Sverige, Fiidand, 

 Östersjöprovinserna, och stora delar af Tyskland. Afdunstningen är dereniot sannolikt 

 af mindre inflytande inom vära nordliga trakter. De låga vattenständen i Östersjön 

 bero, utom af minskadt tillopp genom \';tttendrageii, idScii af lufttrycksfördelningen och 

 deraf följande vindförhållanden, synnerligast af de vindar som herska öfver södra de- 

 len af Östersjön, Öresund, Bälterna och Kattegatt. Särdeles miirklig var i detta af- 

 seende hösten 1875. Under denna period r;i(lde stor brist pä nederl)örd i de Skandi- 

 naviska länderna, och låga barometerständ i mellersta P^uropa framkallade en iliällande 

 ostlig och nordostlig vind i de ofvan uitmude trakterna. De anmärkta väderleksför- 

 liallandena voro sannolikt orsaken till de ovanligt laga medeltalen som vi tinna (se 

 tabellerna) för höstmånaderna, särdeles November 1875, pa alla stationei- icke blott vid 

 Östersjön, utan äfven vid Sveriges vestra kust. Emellertid hro dessa frågor af en 

 mycket invecklad beskaffenhet och vid deras besvarande fordras att taga i betraktande 

 vidsträckt verkande orsaker. 



Utom de förändringar, vi hittills omtalat, visar såväl (Östersjön som Kattegatt 

 och Skagerrack en lu^tidhtmdni arlu/ rariatlov i hafsytans medelnivå. Detta framgår 

 tydligt af de i Tafian Fig. 1 meddelade kurvorna, som äro uppkonstruerade efter 

 normalmedia för de särskilda månaderna, sådana de finnas upptagna i tabellerna. Af 

 dessa kurvor framgår, att lägsta vattenståndet på Vestkusten inträffar i slutet af Mars 

 eller början af April, i Östersjön något senare. Maximum ligger i Kattegatt i slutet af 

 September eller början af Oktober, i Östersjön tyckes variationen från Augusti till 

 Decend)er vara ganska ringa. Amplitnden för årliga variationen, eller skillnaden mellan 

 högsta och lägsta vattenstånden, utgör i båda hafven omkring H dec. tura. 



Orsaken till denna årliga förändring, som är likartad med den, hvilken eger rum 

 i insjöarne, har otvifvelaktigt sin grund i den ringa nederbörden under vinter- och 

 vårnianaderna, i förening med den låga temperatur, som vållar att en stor del af denna 

 nederbörd i fast form stannar q var på jordytan. Genom de tal Prof. R. Rubenson 

 i sin afhandling »om nederbördsmängden i Sverige» ^) anför, framgår nämligen, att 

 densamma för alla delar af landet är minst under vintermånaderna och början af 

 våren, hvarefter den tilltar till ett maximum under Augusti. Denna minskade näring, 

 som alla Östersjöns tillflöden, i synnerhet från Sverige och Finland, under vintern och 

 början af våren mottaga, måste vålla hafsytans sjunkande ända till den årstid, då 

 snösmältningen och ökad nederbörd i förening framkalla rikligare tillopp genom alla 

 större och mindre vattendraof. 



Att samma inflytande kan göra sig gällande äfven pä de förgreningar af Nord- 

 sjön som stöta till Sverige, är svårare att inse, men denna förklaring synes mig dock 

 rimligare än försöket att genom ett under våren rådande större antal ostliga vindar 

 förklara sänkningen på vestkusten, och deraf följande lägre vatten i Östersjön ^). Vore 



') Vetenskaps Akademiens Handlingar 1874, N:o 10. 



-) TJntersuchungen ul)er Physikalische Verhältnisse des westlichen Theiles der Ostsee von Dr H. A. Meyer. 



