22 



L. A. FOIiSSMAN, OM VATTENHÖJDEN VII) SVERIGES KUSTER. 



denna asii;t riktig, skulle ju variationen företrädesvis fraiuträda i Östersjöns södra del, 

 soiu är närmast beroende af" Vesterhafvet, och mindre tydligt i de norra delarne. 

 Förherskande ostliga vindar skulle dessutom i dessa trakter längs svenska kusten välla 

 åtminstone en lokal stigning. Men varminimet är för stränderna af norra Östersjön, 

 t. ex. vid Stockholm, fullt lika utbildadt som vid danska och tyska orter säsom Köpen- 

 hamn, Stralsund, Pillau, Xeufahrwasscr och Kolberg. 



Ofvanstaende redogörelse för vattenhöjdsmätningen vid de svenska fyrstatio- 

 nerna torde ådagalägga, hvilka brister som i första rummet böra afhjelpas för att se- 

 rierna skola blifva rätt användbara, åtminstone för bestämmande af Svenska kusterna> 

 sekulära ]iöjdf()rändringar. Dessa äro: lio en på vissa stationer förbittrad anordning 

 af vattcnhöjdsmätaren, sa att observationen icke omöjliggöres genom sjögång. Detta 

 skulle på två sätt kunna ernås, antingen genom hafsvattnets ledning under jor- 

 den till en för fr}'sning skyd<lad rcservoir, livars niva icke rönte inflytande af vag- 

 rörelsen, eller ock genom en pa jernarnien vid klippan fästad, vertikalt ställd trumma 

 af trä, försedd med flötstang till nivåns aHäsunde. Beskrifning och ritning till en så- 

 dan vattenhöjdsmätare finnes bifogad Docenten Holmströms ofvan anförda berättelse 

 till Lotsdirektören. Svårligen skulle dock en sådan trumma under de tider hafvet är 

 isbelagdt kunna liallas ute. 2:o öfvervakande af observationerna, så att flyttning eller 

 förändring af vattcnhöjdsmätaren icke sker, utan ett noggrannt angifvande af den för- 

 ändring i nollpunktens läge som deraf vållas. Detta utrönes siikrast genom under 

 någon tid fortsatta samtidiga ol)servationer på vattenmätarens gamla och nya plats. 

 3:o Ett större antal stationer för vattenliöjdsmätning. Otillräckligheten af det nuva- 

 rande antalet inses liitt, da nian saknar punkter under så långa sträckor af kusten 

 som mellan Malörn och Holmögadd, mellan Holinögadd och Storjungfrun, uiellan Lands- 

 ort och Utkli])pan, mellan Ystad och Vinga. 



Men om det också kan antagas att fortsatta vattenhöjdsobservationer vid fy- 

 rarne i förening med afvägning af inhuggna märkens höjd öfver hafvets medelnivå, 

 kan leda till en någorlunda noggrann kännedom om kusternas och hafvets relativa nivå- 

 förändringar, så blir dock fenomenets vei'kliga natur icke utredd förr än utrönt blifvit, 

 om ej en sänkning af Ostersjöspegeln i sin helhet i förhållande till Atlantiska hafvet 

 är möjlig. Dertill fordras dock kännedom om de båda hafvens medelnivåer relativt 

 till hvarandra. Jag begagnar tillfället att beträffande denna fVaga erinra om de för- 

 slag, som för dess utredning, redan längesedan inom Kongl. Vetenskapsakademien 

 blifvit väckta, men ännu icke satta i verket'). Dessa innefatta bland annat nivellering 

 från Torneå till Alten för att utröna förhållandet mellan Östersjöns och Nordsjöns 

 medelnivåer. Skulle en sådan afvägning visa, att nivaskilbiaden är någorlunda be- 

 tydlig, först då kan antagandet om en småningoui skeende siinkning af Östersjöns vta 

 underkastas granskning. Dervid l)lefve dock alla de observerade olikheterna i höjnin- 

 gen på olika ställen icke förklarade. 



') »Östersjöns medclniveau», hetäukaiule af Herrar Kudmann och LovÉN. Vetenskaps Akademiens Öfversigt 

 1850 p. \\Q>. 



