75 



hnědé, šedě koncentricky pruhován, jako dřevo husté roční kruhy 

 patrně jevící. 



Vryp má mdlý, špinavě bílý, poněkud nažloutlý. 



Jest úplně neprůhledný. 



Specifická váha jeho určena byla piknometrem = 4' 19. 

 Zahřát jsa v uzavřené trubce skleněné, rozpadává se prudce 

 v jemňoučký kyprý prášek, přičemž na objemu mu přibývá, šedne, 

 po té téměř zčerná, pouštěje něco vody kyselé reakce, jež na 

 chladnějších místech trubky jako rosa se sráží; vypálen byv zase zbělá. 



Plamen Bunsenova kahanu zbarvuje ihned intensivně Zluto-zelene 

 tak intensivně jako těkavá sůl barnatá. Příčina tohoto zvláštního 

 zjevu dle mého mínění jest snadné rozprašování u vyšší teplotě. 

 Vyžíhán byv plamene více v té míře nezbarvuje. 

 Rozborem kvantitativným nalezeny vedlé obyčejných součástí 

 barytu též i látky organické. 



Výsledek rozborů kvantitativných: 

 Průměr dvou souhlasných analysí: 



S0 3 31-93°/ *) 



BaQ 6315 „ 



CaO 0*15 „ 



Fe 2 3 . ... . 0-58 ,, 



Si0 2 neurč. 



ztráta žíháním .... l*89°/ 

 Všeobecná sbírka minerální musea král. českého chová ještě 

 několik kusů jemně vláknitého barytu ze Stříbra, popsanému podob- 

 ných.**) Tak příkladem: 



*) Nápadno jest, že v obou případech nalezeno menší množství kyseliny sí- 

 rové, při první analysi 31-83 /<„ při druhé 32'03%> než jakéž k nasycení 

 kysličníku barnatého a vápenatého potřebno, onoť obnáší 33 , 22°/o« 



Přijmeme-li toto theoretické množství kyseliny sírové do počtu, jeví se 

 chemické složení zajímavého tohoto kusu takto: 



BaSOt 96-16% 



CaSOt 0-36 „ 



Fe 2 3 . . 0-58 „ 



látky organiké a voda 1*89 „ 



Sí0 2 neurč. 



**) Kusy téhož rázu známe též z Freiberga v Sasku. Ve Wernerově minerální 

 sbírce hornické akademie tamnější uložen odtamtud kus č. 4730. s popsaným 

 ze Stříbra velmi souhlasný, o němž zmiňuje se též A. Breithaupt (Gilbert. 

 Annal. 1827. str. 497). Baryt struktury haematitu nalezen byl ještě u Chaud- 

 Fontaine u Luttichu a u Neu-Leiningen ve Falci rýnské (Handworterbuch 

 der Mineralogie. F. Aug. Quenstedt. 1877. p. 545.) 



