142 



než-li jakými jsou deformace stejnorodé — a tento pokus nezdá se, 

 že by měl při nynějším stavu vědy vyhlídku na úspěch*) — z tohoto 

 stanoviska podaří se nám pouze tehdy nalézti základní tvary či 

 druhy pohybu, rozložíme-li všeobecnou stejnorodou deformaci 

 v prvky ještě jednodušší. 



§. 2. Předběžný rozbor. 



Diskusse soustavy rovnic (1), znázorňujících všeobecnou stejno- 

 rodou deformaci, vede nejprvé k tomuto výsledku: 



Koefficienty: a 10 , a 20 , a 3Q znamenají translace (postoupení) 

 ve směru os («, y. z). 



Koefficienty: cc ln a 22 , a 33 značí elongace (prodloužení) ve 

 směru týchž os; jednotka délky zvětší se o: 



^11 ^ i ^22 ^ J ^33 



ve směru os X, F, Z. 



Ostatní koefficienty a mn (ni^n) znamenají pošinutí a to ná- 

 sledujícím způsobem. Výraz a 23 z znamená, že rovina rovnoběžná 

 s rovinou XY a od ní o délku z vzdálená, ve směru osy Y beze 

 změny poměrů na ní platných (tedy tak, že obrazce v ní obsažené 

 tvar svůj nemění) se pošine o délku a 23 z. Pravoúhelný rovno- 

 běžnostěn, jehož hrany jsou rovnoběžný s osami souřadnic, deformuje 

 se tudíž tak, že jeho s rovinou YZ rovnoběžné stěny se přemění 

 v kosoúhlé rovnoběžníky, jehož úhly jsou v případě nekonečně ma- 

 lého a 2 3 : 



y±«23- 



Rovněž znamená výraz a 32 y, že rovina rovnoběžná s rovinou 

 XZ a od ní o délku y vzdálená, ve směru osy Z beze změny roz- 

 měrů o délku a Z2 y se pošine. Určená tím deformace rovnoběžnostěnu 

 záleží opět v tom, že se stanou pravoúhlé stěny rovnoběžné s ro- 

 vinou YZ kosoúhlými rovnoběžníky, jehož úhly jsou v případě ne- 

 konečně malého a 



"32 • 



7t 



2 — 



Patrně můžeme deformace a mn (m 5 n ) trojím způsobem rozděliti 

 ve tři příslušné dvojice. 

 První seřadění: 



*) Jedinou výjimku tvoří jednoduchá tor se (kroucení), jež poskytuje mnoho 

 analogií s otáčecím pohybem, aniž by byla deformací stejnorodou. 



