163 



mající jen pět stupňů volnosti, a mezi složitější dilací symmetrickou, 

 jež má o jeden stupeň více. Důvod, pro který jsme elongaci proti 

 expansi dali přednost, zde neplatí; jestiČ naopak jednoduché pošinutí 

 plodnější souměrného, neboť vzniká z něho i rotace i dilace sym- 

 metrická, kdežto z této nelze nižádným způsobem rotaci odvoditi. 

 V skutku zvoleno jednoduché pošinutí v mnohých spisech za základ 

 theorie deformace;*) avšak důsledně měli bychom pak též rotaci re- 

 dukovati na tento základní tvar, tak že by zbyly, jak jsme také v úvodu 

 vytkli, jen tři takové tvary, totiž postup, prodloužení a jednoduché 

 pošinutí. To by však bylo na úkor souměrnosti a přehlednosti celého 

 rozboru; dualný poměr translace a elongace z jedné, rotace a sym- 

 metrické dilace z druhé strany, z nichž prvá skupina jest povahy 

 translační, druhá povahy rotační, nutí nás voliti tyto pohyby za zá- 

 kladní tvary, na něž můžeme ostatní nejlépe redukovati. 



Jest však ještě jiný důvod, jejž lze ve prospěch tohoto rozvrhu 

 uvésti, důvod čerpaný z mechanického znázornění dotyčných čtyr tvarů 

 pohybu. 



V theorii pružnosti vyšetřují se mechanické poměry a způsobené 

 v hmotách pružných pohyby a deformace obyčejně tak, že se hmota 

 rozkládá v rovnoběžnostěny, na jejichž jednotlivé stěny působí tlaky 

 a napjetí, podmíněné jednak vnitřní úpravou hmoty, jednak silami ze 

 zevnějška na hmotu naléhajícími. Tyto zevnější síly a vnitřní tlaky 

 a napjetí mohou míti za následek: 



1. postupný pohyb rovnoběžnostěnu jakožto celku, způsobený 

 obyčejnými silami ; 



2. prodloužení ve třech k sobě kolmých směrech jednotlivých 

 hran rovnoběžnostěnu způsobené tlaky neb napjetími vnitřními (t. zv. 

 normalnými složkami); 



3. otáčecí pohyb rovnoběžnostěnu co celku, způsobený obyčej- 

 nými dvojicemi sil; 



4. proměnu pravoúhlého rovnoběžnostěnu v kosoúhlý, způsobenou 

 dvojicemi vnitřních tlaků neb napjetí (t. zv. složek tangencialných). 



Vztahy mezi jednotlivými druhy sil a způsobenými od nich po- 

 hyby jsou velmi jednoduché a vykládají se v theorii pružnosti; zá- 

 roveň vidíme, že pohyby ty jsou zahrnuty v předchozím schématu 

 čtyr tvarů pohybu, které tudíž nejlépe volíme za základní, vedle 

 nichž však při vhodných příležitostech upotřebíme též expanse a di- 

 lace obyčejné. 



*) V. Thomson und Tait, Handbuch der theor. Physik, č. 169—185. 



11* 



