320 



statečně vyvinuty, aby přítomnost jich nade vši pochybnost zjištěna 

 byla. Zato existuje v pásmu břišním orgán, jehož postrádá uzlina 

 mozková. Jesti to neurochord (Tab. L, Fig. 5.-7., Tab. II., Fig. 

 L — 4. ri). Zajímavý tento orgán uložen ve středu hoření strany 

 pásma břišního nad substancí vláknitou. Představuje pak tři duté 

 roury z jemného pojiva, táhnoucí se po celé délce pásma břišního. 

 Vznik jejich sluší hledati v zauzlině podjícnové (Tab. L, Fig. 5. w), 

 kde roura prostřední jest nejširší, roury postranní objevují se pak 

 jen jako přívěsky roury střední, z níž patrně vznikly. 



V dalším průběhu svém zvětšuje se lumen rour postranních, 

 tak že v segmentech středních objevují se všecky tři roury s objemy 

 skoro stejnými. V segmentech zadních zužují se roury nenáhle, až 

 v naduřelém konci pásma břišního beze stopy mizí (Tab. L, Fig. 7 ri). 

 Perrier, který, zkoumav Der o obtusa jen za živa, vůbec sporé 

 zprávy o soustavě nervové podává, nezmiňuje se o neurochordu. 



V práci Eeighardove výhradně skoro methodou řezací provedené 

 zjištěn však neurochord u Aulophorus vagus. Pravit Reighard 

 doslovně: „Lying in the floor of the superior groove are the three 

 „primitive nerve fibres" of Ratzel." Povaha neurochordu až do ne- 

 dávná nebyla dostatečně vysvětlena. Poukazování na jakési homologon 

 s chordou obratlovcův rozhodně nelze nazvati šťastným. Již Bulow 1 ) 

 poukazuje na mesoblastický původ neurochordu, drem Vejdovským 

 pak embryologickými studiemi na Rhynchelmis limosella, rovněž i zkou- 

 máním na Criodrilu (Viz System etc, pag. 93.) otázka tato zajisté 

 nade vši pochybnost rozřešena. Pokusy vysvětlovati původ neuro- 

 chordu jako hypoblastický nelze nikterak vztahovati na neurochord 

 oligochaetův a annulatův vůbec. 2 ) Nicméně pojímá-li se věc ve smyslu 

 Saint-Hilaireových „analogií," možno fysiologickou funkci neurochordu, 

 jakožto svazovité opory pásma břišního, považovati za náhradu oné, 

 jakou obratlovcům chorda poskytuje. 



Nervové buňky pásma břišního seřaděny jsou, jak řezy příčné 

 ukazují, ve třech shlucích kol substance vláknité. Tvar jejich neliší 

 se ničím od buněk uzliny mozkové; toliko jádro u většiny jest po- 

 někud menší (0.0057 mm.). Výběžky svými směřují buňky vesměs 

 k substanci vláknité; lze pak pozorovati jakožto nejhojnější buňky 

 unipolární a bipolární, řidčeji vícepolárnL Na velmi tenkých řezech 



1 ) Bíilow, Die Keimschichten des wachsenden Schwanzendes von Lumbriculus 

 variegatus. Z. f. w. Zool. Bd. XXXIX, 1883. 



2 ) Nusbaum Jos., Bau, Entwicklung und morphologische Bedeutung der Ley- 

 digscheu Chorda der Lepidopteren, Zool. Anz. VIII. Jahrg. 1884. 



