325 



ního souvisí. Cévy postranní, jež v prvních segmentech tělních 

 z cévy dorsální vycházejí (Tab. I. fig. 12), neústí po jednoduchém 

 průběhu přímo v cévu ventrální, nýbrž v krásnou síť přemnohých 

 větévek a capillar se rozštěpují, jež teprve po splynutí ve větve 

 značnější do cévy ventrální ústí. Tak v hlavě samé vysílá céva dor- 

 sální, dříve než pod uzlinu mozkovou byla vstoupila, jeden pár cév 

 postranních, jenž po mnohonásobném rozvětvení ve zmíněnou vidlici 

 ventrální splývá. V následujících segmentech 2., 3., 4. a 5. celkem 

 vždy jeden pár postranních cév znamenati jest, jež z cévy dorsalní 

 nesouměrně vybíhajíce v složitou síť větévek se rozplývají, jež dále 

 anastomosami jednotlivých cév téže strany větší ještě komplikova- 

 nosti nabývá a teprve po splynutí v jednoduché větve mohutnější 

 s cévou ventrální se spojuje. V segmentu šestém, kde jeden slabě 

 vytvořený pár postranních cév v přední části a druhý mohutně vy- 

 tvořený v části zadní se nalézá, poprvé cévy postranní bez rozvět- 

 vení do ventrální splývají. Zmíněný druhý pár cév postranních mocně 

 jest naduřeu a pulsuje jako všecky následující, jež vždy toliko po 

 jednom páru v zadní části každého segmentu se nalézají a v úplně 

 dospělých červech až do segmentu patnáctého sledovati se dají. — 

 Odtud pak teprvé nastává jiný způsob spojení obou hlavních cév. 

 Jsou to kličky periviscerální, (Tab. I. fig. 15), jimž úkol tento svěřen. 

 Představuj íť tenké, téměř kapillarovité cévky, jež bezprostředně před 

 zadním dissepimentem každého segmentu párovitě z cévy dorsální 

 až ku samému integumentu vybíhají; tuto pak ku předu se obrací, 

 těsně podél stěny běží, brzy však opětně na zad se obrací, aby po 

 krátkém běhu s cévou ventrální se spojily. Majíť zajisté kličky tyto 

 za účel zásobovati integument tekutinou krevní. Proto pozorovati 

 jest na některých, že vedle jednoduchého běhu svého oddělují zvlášť 

 ještě větévku malou (Tab. I. fig. 15. pp), jež nepochybně v integument 

 četnými kapillarami se rozvětvuje. 



Z vylíčené právě části systému cévního patrno, že složitějším 

 jest než u ostatních forem Naidomorph. I Dero obtusa ukazuje dle 

 Perriera značně menší komplikovanost Tak ono pravidelné, však 

 jednoduché rozvětvení cévy dorsální v hlavě naprosto u D. digitata 

 nelze konstatovati. Z cév postranních udává Perrier pouze patero 

 párův (Viz Histoire atd., Appendice), kličky periviscerální pak nej- 

 spíše pro nepatrné jich vyvinutí vůbec neuvádí. Z ostatních pak 

 Naidomorph nejvíce ještě svým systémem cévním upomíná na Dero 

 zajímavá Nais Josinae, jež podobnou sítí cévní v přídě těla svého 

 se honosí. 



