330 



laloku ventrálního; brzy však do prsténce cévního se vrací, z něhož 

 na počátku každého úštu byly vznikly. 



Porovnáním s Dero obtusa jsou poměry žaberního apparátu 

 u D. digitata značně složitější, než jak je Perrier u D^Udekemova 

 druhu konstatuje. Uvádí Perrier pouze čtyry plátky žaberní, v nichž 

 spojení obou systémů cévních toliko jediným způsobem provedeno. 

 Mnohem jednodušší byl by apparát žaberní u Aulophorus vagus, 

 kde dle Reigharda toliko dva skutečné plátky žaberní funkci dýchací 

 vykonávají. 



Tážeme-li se po morphologickém významu apparátu žaberního, 

 nebude nesnadno vysvětliti jej jakožto vychlípeniny konce řitního. 

 Dokazují tak jednak epithel vířivý a nedostatek zřetelných vrstev 

 svalových, jednak řezy podélné i tangentialní (Tab. II. fig. 6.), na nichž 

 souvislost epithelu řitního s epithelem apparátu velmi jest patrna. 



Interessantní byla by snad dále otázka, jak vysvětliti ono vy- 

 plňování plátkův žaberních hvězdovitými buňkami vzhledem k coelo- 

 mové theorii bratří Hertwigův. Jsouť dutiny plátkův žaberních i la- 

 loků břišního částí dutiny tělesné a přece způsobem pravého mesen- 

 chymu vyplňují je mesoblastové elementy svalové zcela. 



Dle theorie přicházel by tedy zde pravý enterocoelomát s pseudo- 

 coelomem! Patrno z toho, že sekundární pochody vývoje mesobla- 

 stových elementův jsou tak rozmanitý, že nelze naprosto skupiti je 

 toliko ve způsoby dva, jak by duchaplná theorie ve všech případech 

 předpokládati chtěla. 



Orgány exkrecní. 



Orgány exkreční od segmentu šestého počínaje uloženy jsou 

 párovitě ve všech segmentech následujících. Táhnouť pak se po obou 

 stranách roury zažívací, ústí po obou stranách plochy břišní před 

 váčky štětinovými. Úplně vyvinuty jsou v segmentech středních; 

 postupováním do zadu klesá jich dokonalost, až v segmentech nej- 

 mladších z mesoblastických shlukův teprvé se vyvinují. Jednotlivý 

 orgán složen jest z částí následujících: 1. nálevky, 2. vývodu vlast- 

 ního, 3. stažitelného váčku. Nálevka (Tab. I. fig. 21. nb a fig. 22.) 

 upevněna jest vždy v předním dissepimentu každého segmentu, ční 

 pak volně předním koncem svým v segment předcházející. Se strany 

 jeví zakončení její karakteristickou formu nálevkovitou s krajem po- 

 někud uprostřed prohnutým. Při pohledu se shora jeví se okraj ná- 



