331 



levky okrouhle elliptickým i posázen jest na celém průběhu svém 

 dlouhými, v neustálé činnosti se nacházejícími brvami. Dolů zužuje 

 se nálevka dosti nenáhle v delší vývod, jehož živě uvnitř vířící stěny 

 po obou stranách opatřeny jsou zvláštními, pro Dero význačnými 

 křidélky (Tab. I. fig. 21. a 22. k). Jsouť to blánky struktury jemně 

 zrnité, patrné to zbytky původního povlaku peritonealního. Těsně za 

 dissepimentem přechází vývod nálevky ve žláznatou část značně 

 naduřelou (Tab. I. fig. 21. ze). Tato jeví formu téměř válcovitou, jen 

 poněkud dole zúženou a pokryta jest na celém povrchu svém zrnko- 

 vitými světlo lámajícími tělísky. Průběh vlastního vývodu, jenž po 

 části žláznaté hned následuje, velmi nesnadno jest sledovati. Tvoříť 

 přečetné záhyby, jež na mnoze i pod sebe se kupíce velice pozoro- 

 vání znesnadňují. Proto průběh jeho u většiny annelidologův, kteří 

 nižšími skupinami oligochaetův se zabývali, jen schematicky jest 

 naznačován. 



Teprve dr. Vejdovský zkoumaje vývoj orgánův segmentálních 

 poprvé objasnil vlastní průběh vývodu, jenž v prvém stadiu svém 

 jako jednoduchá klička se objevuje, která v principu u Naidomorph 

 i na dokonalém orgánu se zachovává. (Viz dr. Vejdovský, System 

 etc. pag. 123 — 124.) Poměry průběhu tohoto jeví se u Dero digitata 

 následovně: Z části žláznaté vycházeje (Tab. I. fig. 21. I), směřuje 

 vývod k váčku stažitelnému i vytvořuje na cestě své četné záhyby. 

 Náhle však se obrací a veškeré předešlé záhyby své opakuje (fig. 21. 

 II), až skoro pod dřívější své východiště, kde teprvé od první části 

 chodby své, s níž pojivem peritoneálním byl spojen, se odděluje 

 a jako jednoduchá chodba (fig. 21. III), v původní směr se obrací 

 a po dosti dlouhém průběhu ve stažitelný váček ústí. 



Jest tedy průběh ve větší části své duplikován, skládaje se 

 z jedné chodbičky směru původního a druhé směru opáčného. Po- 

 něvadž pak chodby takové provrtáním toliko jediné řady buněk byly 

 povstaly a tudíž lumen a velikost jejich jsou nepatrný, snadno mohou 

 se považovati za stěny, pás pak, jenž obě chodbičky spojuje, za 

 vlastní lumen jednoduché chodby. Nicméně sledováním směru brv, 

 jimiž chodbičky víří, pozná se bezpečně duplikatura domnělé jedno- 

 duché chodby. Úzké, uvnitř vířící stěny vývodu pokryty jsou na 

 povrchu svém povlakem peritoneálním, jehož vřeténkovitá jádra tu 

 a tam těsně ku stěnám jsou přitisknuta. V části, kde vývod jest 

 duplikován, modifikuje se původní povlak peritonealní ve veliké 

 hruškovité buňky (Tab. I. fig. 21. ze), jež zúženými básemi svými na 

 stěnách chodbiček tkvíce, cele tyto obalují. Jemná blánka jejich 



