568 



1, Poli. glaber Rom. 



Pol. glaber. Reuss. Verst. d. bóhm. Kreidef. I. str. 17. T. V. f. 45—49. 

 T. XIII. f. 86—91. — II. str. 105. T. 42. f. 17. 



Pol. glaber. Reuss. Uber foss. Lep. str. 28. T. III. f. 7—9. 



Pol. glaber. Reuss. Geinitz „Elbthalgebirge" II. str. 203. T. 37. f. 21—27. 



Pol. glaber. Darwin. A monogr. on the foss. Lep. str. 61. T. 3. f. 10. 



Pol. glaber. Fric. Vrstvy bělohorské a malnické str. 137. 



Pol. glaber. Roemer. Norddeutsche Kreidegebirge str. 104. T. XVI. f. 11. 



Pol. gracilis. Roemer. U Geinitze str. 65. T. XVII. f. 16.— 18. 



Pol. radiatus Sow. Reuss. Verst. d. b. Kreideform. T. I. str. 17. T. V. 

 f. 42. (scutum). 



Mitella glabra. Roemer. Bosquet Crustacés fossiles du terr. crétacé 

 de Limbourg str. 27. II. f. 4—12. 



Caři na (T. II. 2. c) má stříšku, široce se rozbíhající, s tupou 

 hranou hřbetní, od níž se na obě strany sklání mírně klenuté plochy, 

 ohýbající se nepatrně na boku. Struktura povrchu na pohled zcela 

 hladkého jeví při ohledání podrobnějším ostřejší vrstevnice rovno- 

 běžné s basalními hranami a mezi nimi husté jemnější Čárky. Zá- 

 kladní tvar cariny nemění se valně; za to stářím přibývá jí tlouštky 

 ona stává se poněkud obloukovitější a tupější a tím mizí i napolo 

 neb zcela struktura její povrchu, jenž stává se zcela hladkým aneb 

 opět účinkem jiných vlivů drsným bez struktury původní. 



Tergum (T. II. 2. t, ť, T) má tvar nepravidelného čtyrúhelníku, 

 jenž se co do rozměru jednotlivých hran často mění. Kozhodující zůstává 

 význačný tvar rodu Pollicipes a pro druh struktura povrchu, shodující 

 se s onou cariny; také zde mění se dle stáří struktura ta, tak že 

 časem vidíme pouhé vrstevnice, někdy zmizí i ty docela. Pokud týče 

 se tvaru mění se hlavně carinalní hrany; z pravidelnějšího tvaru, na 

 němž hrany tyto bývají as stejně dlouhý, vyvinuje se tvar nepravi- 

 delnější, když prodlužuje se hrana dolní na úkor hořenní, která byvši 

 někdy značně zkrácena stává se i mírně obloukovitou a tvar terga 

 toho upomíná pak na druh Pollicipes unguis, k němuž ale nelze terga 

 tato (T) připočísti, ano známa jest nám hlavně z Kamajku velká řada 

 různých přechodů. Snad i docela druh Poli. unguis není než před- 

 chůdcem druhu Poli. glaber nebo snad jest docela s ním i totožným. 



Scutum (T. II. 2. s) má tvar nej význačnější a nejstálejší; jest 

 také vedle cariny ve sbírkách zjevem nejhojnějším. Ku pravidelnosti 

 tvaru osobitého rodu Pollicipes a vyskytujícímu se ve formě nejčistší 

 u toho druhu, dlužno jen podotknouti, že se strukturou povrchu má 

 se to jako u plošek předešlých. Na čistých a mladších ploškách vi- 

 díme tytéž ostřejší, jemnějšími rýhami proložené vrstevnice, jež rovno- 



