623 



průsvitné vodě sebráno v kratičké době a beze všeho namáhání 16 

 exemplářů, z nichž bylo 11 samečků a pouze 5 samiček. Červi ti 

 v zajetí se velmi dobře chovali v nádobě skleněné a samičky již tře- 

 tího dne kladly skupiny vajíček na kořání a stonky voďanky. 



Gordius tolosanus zdá se býti v Evropě vůbec nejrozšířenějším 

 a všudy u větším množství přicházejícím. Dle Villota (82) poprvé 

 pozorován druh ten Charvetem (27) r. 1834, kterýžto poslední auktor 

 popsal jej pod jménem Dragoneau de Risset, jménem to, jež 

 prý nelze zavésti ve vědu, ač by mělo prioritu. Dujardin (38) označil 

 jej r. 1842 jménem nynějším a Siebold (47) r. 1847 pod jménem G. 

 subbifurcus. Všickni němečtí zoologové, již zabývali se naším 

 druhem jako Meissner, Diesing, Schneider a Grenacher uvádějí j ej tímto 

 posledním jménem, i nyní, když Villot (1. c.) správně poukázal na 

 první označení; „probablement en raison de son origin allemand" 

 dodává Villot 



Pokud se formy v Čechách nalezené liší od oněch, jež hlavně 

 Schneider (75) a Villot (82) líčí, jichž pozorování snad některým 

 nedopatřením podléhají, vytknu ve výkladu dálším; připomínám však 

 již s předu, že vyobrazení Villotovo zevní structury cuticuty tohoto 

 druhu zdá se mi býti aspoň velice schematickým. Pro geografické 

 rozšíření G. tolosanus zdá se mi býti zmínky hodným, že ten 

 druh bezpochyby v celé střední Evropě (Čechy a Německo), dále ve 

 Francii a Itálii (D. Rosa) se objevuje. 



Hlavní, zevní znaky ostatních 2 druhů jsou tyto: 



Gordius sp. 



$ přes 24 cm. délky, 1 mm. v průměru, hnědý, tvrdý, neprů- 

 svitný. Přída těla zaokrouhlená, nezúžená, s předním úsekem bělavým. 

 Svrchní cuticula průsvitná, hladká, spodní tvoří více méně stejné koso- 

 čtverce, jichž úhly řídí se dle křížení vláken cuticuly spodní. Velmi 

 spoře vystupují, bud v středu, buď mimo střed, neb i na rozhraní 

 kosočtverců pory kožní, ohražené eliptickými jasnými dvůrky. Vidlice 

 samčí velmi značně rozeklaná, otvůrek pohlavní obdán velmi sporými 

 tupými, lesklými hrbolky, roztroušenými i na obou větvích vidlice. 

 Delší štětinovité přívěsky zevní cuticuly, jež zvláštní délky u G. tolo- 

 sanus dosahují a i u G. Preslii snadno jsou k dokázání, scházejí 

 u Gordius sp, vůbec. 



Poznámka. Charakteristické kosočtvercování vláknité cuticuly 

 jest dosud známo jen u druhu Villotem popsaného pod jménem Gor- 

 dius aeneus, jenž ve více exemplářích v museu Pařížském se nalézá 

 a z Cumany (Venezuela) pochází. Než nehledě ani ku tak rozličným 



