53 



den Ulykke, de beredte .dSgypten, sammenlignes med de trreng- 

 selsfulde Tide.-, da Hyksos plagede Landet. (Lin. 8 og 9.) Der- 

 efter angives de Foranstaltninger, Kong Menephtes traf Cor at for- 

 drive Fienden (Lin. 10-13), sorn under At.f0.sel af den libyske 

 Fyrste Mannnuin var traengt hid over ^Egyptens vestlige Grrend- 

 ser. (Lin. 14 og 15.) Farao tiltaler sine Mrend og trester dem 

 rned, at Guderne ville were med dem og tiliiUetgjere den usle 

 Fiende, soin fraekt herjpde Landet, plyndrede Templerne og 

 oversvommede Markerne. (Lin. 16— 26 ) Lin. 27 beretter om en 

 Expedition, som aegyptiske Tropper foretog til Libyen, formodent- 

 lig for paa den Maude at node Fienden til at forlade Landet. 

 Indskriften vender tilbage til Farao, for hvern Guden Piah viser 

 sig i et Dremmesyn for at indgyde ham Trost og Mod. (Lin. 28 

 og 29.) Opmuritret herved ruster Farao sig til Kampen. Defc 

 knmmer til Slag, hvori ^Egypterne slog Fienden fuldstaendigt. 

 (Lin. 30— 34 ) Den fiendilige Anforer flygtede og lod efter sig 

 sine Vaaben og Kostbarheder. (Lin. 35-37 ) Det a?gvptiske Ryt- 

 teri forfolger de Flygtende. (Lin. 38.) I de folgende Linier kastes 

 atler et sammenlignei.de Tilbageblik paa den ulykkelige Hyksos- 

 tid, men Gnderne reddede nn som den Gang Landet. (Lin. 39 og 

 40.) De Forfolgende vende tilbage og beretle om Seieren. Farao 

 jubler over, at Fienden er slagen, og at dennes ovennodige Trud- 

 sler ere faldne tilbage pna bans eget Hoved, og det hele Land 

 istemmer Jnbelen. (Lin. 41 — 47.) Fangert.e, afhngne Lemmer af 

 de drasbte Fiender samt Byttet fores frem for Farao, som ophol- 

 der sig i en efter ham opkaldt By. (Lin. 48 og 49.) Derpaa 

 angives noiagtigt Tallet paa Fangerne, de draebte Fiender og de 

 forskjellige Slags af Byttet for hvert af de fiendtlige Folkeslag 

 saerskilt. (Lin. 50-61.) Til Slntning takker Farao Guderne for 

 den herlige Seier, de havde skjamket ham; han roser sig af, at 

 han havde knust sine Fiender, og at han ved Gndernes Hjielp 

 havde frelst sit Land fra den truende Fare. (Lin. 62-77.) 



Hvad som isser gjor denne Indskrift interessant, er den Om- 

 sfamdighed, at vi efter al Sandsynlighed her have grseske og 

 italiske Folkeslag for os. Det er saaledes dette Punkt, det for- 



