Reliquier om tales hos Cunningham. De anferte Exempler ere 

 tilstraekkelige her. Men det er ikke blot paa Reliquiegjemmer 

 Indskrifter ere fundne, men ogsaa paa Birkebark, 1 der har havt 

 Plads ved Siden af Reliquierne. Den skjerblevne Bark har ikke 



• i<'t [ndskrifterne saa godt, som de solidere Materialier i 

 Urnerne; men flere Bogstaver vare dog ganske tydelige. 2 Samme 

 Slags Bark har man ogsaa fundet ovenpaa Gravkammeres store 

 af en eneste Steen bestaaende Laag eller Tag, saasom i en Tu- 

 mulus ved Passani og i en Tope ved Hidda, begge i Afghanistan, 3 

 og flere Steder. 



Vende vi nu Blikket til de nordiske Gravhoie, ville vi finde 

 mserkelige Overeensstemmelser i Forholdene her og der. De nor- 

 diske Runestene skrive sig vel for Stortedelen fra christelig Tid, 

 men man har dog ogsaa nogle fra Hedendommens Dage, og en- 

 kelte af disse ere fundne inde i Gravheie. Saaledes aabnedes i 

 Aaret 1854 en Gravhei paa Gaarden Helle i Vatne Annex til 

 Skodje Prrestegjeld i Romsdals Amt, og to af Gravkammerets Si- 

 destene angives at have havt Indskrifter i 5 Tommer lange Runer, 

 anbragte mellem dybe parallele Furer. 4 I Aaret 1813 blev paa 

 Gaarden Vest Tanhem (Tunheim) i Klsebo Prgd. i Throndhjems 

 Stift i Midten af en Gravhei fundet en halvanden Alen lang Steen, 

 hvorpaa der var indhugget syv Runer, der nappe lade sig til- 

 fredsstillende forklare, men hvoraf et Par ere af de seldste saa- 

 kaldte gotiske Runer. 5 Paa Gaarden Stenstad i Bratsberg Amt 

 fandtes i 1781 i en Gravhei en Alen under Overfladen en rund- 



tuz-leaves, i det han dog erklajrer at vsere i Uvished, om det er Bark af et 

 Tra eller store Blade af en Plante, som formeentlig der i Egncn kaldes tu*,- 



han, „that what Mr. Masson denominates „tuz-leavcs a is the inner bark ol the 



Ibid. p. 95. 107. 



Nicolaysen, Norske Fornlevnviger. S. 524. 

 ■ Ibid. S. 589. 



