268 



have kaldet Stavnholdere, idet de kaldte Haugene Skibsheie, 

 kunne samrnenlignes med de Smaataarne og Flagstsenger, som 

 jscvnligen sees ved Eiiderne at" de tibetanske ManPer (saa kaldes 

 de der); og naar de forlsenges, bliver det Taarn, som staaer ved 

 den Ende, hvor Forlaengelsen tilfeies, staaende, og et nyt ssettes 

 ved ForlaBngelsens Ende. 1 Paa lignende Maade seer man under- 

 tlden paa de norske Langhauge en hoi Steen inde i Haugen, 

 hvilken kan antages at betegne Hangens L;engde, inden den blev 

 forlsenget. 



En anden Overeensstemmelse mellem Skikke i Nordens Oldtid 

 og det nuvserende Tibet bestaar i Brugen af 0reskeer, Naale og 

 Pincetter, der hyppig findes i nordiske Gravhoie og den Dag 

 idag bares i Baand om Halsen af Tibetanerne. * 



Overeensstemmelsen mellem nordiske og tibetanske Forestil- 

 linger og Skikke tor vel lade sig forklare af et fadleds Udgangs- 

 punkt, Oxuslandene (Turkestan). 



Det kunde ved forste 0iekast syncs, at den Udtydning, jeg 

 her har givet, staaer i Strid med den, jeg for henved et Snees 

 Aar siden mcddeelte i Urda II S. 75 fig. Jeg skylder derfor at 

 paavise Udtydningerucs Overeensstemmelse. 



For at forklare Forekomsten af den Fugl, som paa mange 

 af de omtalte Bracteater er afbildet foran Hovcdets Ansigt, bar 

 jeg i Urda efter en Beskrivelse over Tibet af Missionseren Pater 

 Orazio della Penna di Billi, aftrykt i Nouveau Journal Asiatique 

 Tome XIV p. 177—204, 273-296 og 406—432, anfort, at Tibe- 

 tanerne bruge at henlaegge Ligene af Geistlige paa Bjergenes 

 Toppe til Fade for Rovfugle, „fordi de troe, at de Geistlige fare 



altri volatili), bvilke de derfor skylde saadanne Kjffirlighedsgjer- 

 niTiger med Kjodet af deres egne Legemer." 



2 Bevisstwler har jeg anfart i dette Selsk. Forhandl. for 1865. S. 203 Anm. 



