275 



Den Afdodes naermeste Sleegtning traadte frem, tog en Trse- 

 spaan og trendte den (23). Nogen og gaaende baglsends nsermede 

 han sig Skibet, holdende Branden i den ene Haand, og den anden 

 Haand paa sin Bag, indtil Veden under Skibet var kominen i 

 Brand. Da bragte de ovrige tilstedevrerende Mcend strax mere 

 Ved. Enhver bar en Stav, hvis ene Ende han bavde ta3ndt lid 

 i, og kastede den ind blandt Veden. Veden fattede strax lid, og 

 denne forplantede sig til Skibet, Teltet, den Afdede, Pigen og til 

 Alt det, som var i Skibet. En strerk Storm, som just begyndte 

 at bleese, forogede Flammen og bragte den til at stige hoit til- 

 veirs. En Russer var just ved Siden af mig, og jeg horte ham 

 tale til den Tolk, der var med ham. Jeg spurgte, hvad han 

 havde sagt. Han siger, sagde Tolken : W I Arabere ere nogle Daa- 

 rer; thi I tage den Mand, som I mest have elsket og seret, og 

 kaste ham ned i Jorden, hvor Kryb og Orme fortfere ham ; vi 

 derimod brsende ham i et 0ieblik, og strax gaaer han uden Op- 

 hold ind i Paradis." Russeren gav sig derved til hjertelig at lee 

 og tilfoiede: „Hans Herre (Gud) bar af Kjaerlighed til ham ladet 

 en sta^rk Vind reise sig, som hurtigen forer ham afsted." Virke- 

 lig var ogsaa i mindre end en Time Skibet, Veden, Pigen og den 

 Afdede' forvandlede til Aske. Man opforte paa det Sted, hvor 

 Skibet var draget paa Land, Noget, som lignede en rund Hei, i 

 hvis Midte man reiste en tyk Birkestolpe. I denne indskar man 

 den Afdedes og den russiske Konges Navne(24). Derefter drog 



A n m a3 r k n i n g e r. 



