Atheisrne, Tanken om en upersonlig Fornuft, der ssettcs istedottor 

 den personlige Gud som det egentlig Guddommelige. 



Endnu mer, end Megarismens Betydning og Plads i Philoso- 

 phies Udviklingshistorie, er dens egen indre Udvikling bleven 

 miskjendt. For at stille denne Udvikling i det rette Lys bliver 

 det n0dvendigt fuldstsendig at gjennemgaa Reprsesentanterne for 

 denne Udviklings Momenter, da nfesten inlet Punkt af deres Lajre 

 er bleven ret forstaaet, mange fuldstrendig misi'orstaaede. Det er 

 isser Diodoros, der er bleven dels overseet (Hegel omtaler ham 

 ikke), dels misforstaaet. 



Denne Udvikling bestaar overhoved deri, at de tre Momenter, 

 vi finde hos Eukleides, hvor Opfatningen af Menneskelivet som 

 vsesentlig Intelligens, da denne foruds;etter et tilsvarende Object, 

 slaaer om i en IdelaBre, og tilslnt begge Momenter, det subjective 



