287 



Med denne Lrere om Materiens, ligesom Rummets og Tidens 

 udelelige Dele til Udgangspunkt opstiller Diodoros denui's! .sine 

 Beviser mod Bevsegelsen og mod Forgaaen, med Hensyn til hvilke 

 vi kun skulle dvrele ved eet Punkt, nemlig det, at ban antog He- 

 veegelsen som noget Forbigangent, fordi vi efter for at bave seet 

 en Ting paa et Sted, nu se den paa et andet, derimod ikke som 

 noget Nserveerende, fordi dens Begreb indeholdt Selvmodsigelse 

 og den saaledes var umulig (S. Emp. adv. Math. X, 48, 85 f. 

 97-102). At Perfectum kan vaere sandt, uagtet Prasens ikke er 

 det, oplyser han ved forskjellige Exempler : Helene har havt tie 

 Msend, uagtet det aldrig kunde siges : hun har tre Msend; lige- 

 saa ved Exemplet af en Kugle, der kastes mod Taget: der er 

 ingen Tid, hvori der kan siges om den, at den nu bererer Taget, 

 derimod vel et Moment, fra hvilket af det bliver sandt, at nu har 

 den berert Taget, det Moment nemlig, fra hvilket Retningen af 

 dens Beva3gelse forandres. Det er altsaa Noget, der sorn selv- 

 modsigende ingen Vaeren, ingen Bestaaen har; Bevjegelsen er 

 ikke noget Vserende, men kun et Forhold, en Samtnenfatning af 

 Momenter. Denne Samtnenfatning er nfermest snbjectiv, Iagtta- 

 gelsen af Forskjellen mellem de Punkter, paa hvilke Tingen i de 

 forskjellige Tidsmomenter befinder ,sig, og forsaavidt den er ob- 

 jectiv, er den den Lov, efter hvilken Beveegelsen foregaar, dens 

 Nodvendighed, hvilken jo bestaar deri, at to Momenter ere og 

 vedblive at vaere forskjellige og dog here uadskillelig sammen. 

 Diodoros bliver saaledes, hvad den moralske Verdensorden an- 

 gaar, Fatalist, Noget, der netop stemnier med hans physiske Ato- 

 misme; thi Fatalismen beror paa det Samme, nemlig, at det i 

 Sandhed Vaerende er defc Enkelte, der saaledes kun er forbundet 

 ved et udvortes Baand, hvad netop Nodvendigheden er. 



Det er med hans Ethik, som med hans Physik, nemlig med 



turligvis ha3nger sammen rned og charakteriserer Skolens logisk- 

 dialektiske Holdning overhoved, for det Ferste finder den som 

 en i Sproget udtrykt Tankebestemmelse, saaledes, at disse to 

 Theorier tilsammen udgjere, som realiter hans Verdensausku- 



