290 



vore Kilder loses imidlertid af sig selv, naar vi laegge Mserke til 

 et lille Ord, som begge Parter have overseet, nemlig Ordet y.a.1 i 

 det citerede Sted af Diogenes Laertius, hvilket Steds Mening da 

 bliver: ban forkastede ogsaa Ideerne eller Arterne, d. v. s. for- 

 uden at ban med Megarikerne overhoved, navnlig Eukleides, neg- 

 tede Sandheden og Vaesentligheden af det Sandselige, det Enkelte, 

 negtede han ogsaa det Almene, Arten ; han troede altsaa hver- 

 ken, som Norninalisterne, paa det Enkelte, eller, som Realisterne, 

 paa det Almene; han troede paa Intet, var altsaa Nihilist. Jeg 

 mener, vi ville ogsaa finde denne Opfatning stadfeestet, naar vi 

 gjennemgaa de Sophismer, der ved de gamle Skribenter ere os 

 overleverede at' Stilpon. 



Vi finde for det Forste med Diogenes Laertius (p. d. a. St.) 

 hans Forkastelse af Ideerne i folgende to nasrbeslsegtede Sophis- 

 mer, nemlig, at den, der taler om Menneske, taler hverken om 

 den eller den — thi hvorfor skulde han mer tale om den Ene 

 end om den Anden — altsaa om Ingen, og : Dette, der fremvises, 

 er ikke Kaal ; thi Kaal var for 10,000 Aar siden; altsaa er Dette 

 ikke Kaal. Hvad der ligger heri, er den udtrykkelige Reflexion 

 paa den rnegariske ideelle Enheds eller Ides Abstracted og paa 

 Conseqvensen deraf, nemlig dens absolute Adskillelse fra den in- 

 dividuelle Existens. altsaa at den er imget ikke Existerende. 



Til et ligesaa negativt Resultat kommer man, om man med 

 Diodoros fatter den abstracte rnegariske Enhed materielt, netop 

 som det Individuelle (a|up<c), Existerende; mens hist Resultatet 

 af Ideens Adskillelse fra Existensen bliver, at den ikke er, bliver 

 her Resultatet af Existensens Adskillelse fra Ideen, af den ab- 

 stracte Existenses Ideloshed, det, at den intet Pveedicat bar, at 

 den ikke er Noget. Det er Dette, der indeholdes i den Sopl 

 der af Simplicius (ad Arist. Phys. fol. 26) tillaegges Megari 



