292 



Dyder, da have vi deri tydeligen kun en ny Pr0ve paa den oven- 

 nrevnte philosophiske Snusfornuftighed, der i sin Sky for Ensidig- 

 hed tillige bliver en Sky for alt Decideret og bryder Odden af 

 enhver stor og eiendommelig Tanke, og hvorpaa man bar en mo- 

 derne Prove i den gjsengse Opfatning af Soren Kierkegaard. Men 

 det Samrae, at Stilpon ophsever Menncskelivet, gjrelder dernsest 

 ligesaavel oin det praktiske, Folelses- og Villieslivet, som om det 

 theoretiske, Forsfcandslivet, idet bans praktiske Pbilosopbi ganske 

 svarer til bans theoretiske. Vi kjende Sfilpons ethiske Anskuel- 

 ser vsesentlig af eet af Senecas Breve (I, 9), hvori ban polemise- 

 rer mod Stilpons Ethik som paa en Maade altfor stoisk, og ud- 

 ha3ver Forskjellen mellem den og den eegte stoiske. Det Eien- 

 dommelige ved bin i Modsaitning til denne er, at Stilpon opfatter, 

 ligesom den objective, saaledes ogsaa den subjective Vaerens, Per- 

 sonlighedens, Enbed med sig selv, eller den stoiske Vises auToepxsto, 

 abstract, som den absolute Bestemmelsesloshed, nemlig det ikke 

 alene at kunne overvinde Livets Ulykker og Ulemper, men ikke 

 engang at fole dem og paa den anden Side ikke alene at kunne 

 undvaere Livets Goder, f. Ex. Venskabet, men ikke at onske dem. 

 Ligesom altsaa bans theoretiske Livsideal er den rene Tanke, der 

 Intet tsenker, saaledes er hans praktiske den rene Folelse og Vil- 

 lie, der Intet foler for og Intet vil, m. a. 0. den fuldkomne Li- 

 gegyldighed, og bans ethiske Standpunkt bliver saaledes, ligesom 

 i nyere Tider Schopenhauers, Qvietisme. Han praktiserede ogsaa 

 i fuldeste Maal sin Theori, nemlig viste selv denne fuldkomne 

 Lig^gyblighed for Livets ydre Forhnlde, som ban opstillede som 

 Ideal. Da hans Faedrenestad blev erobret af Demetrios Poliorke- 

 tes, og ban ved denne Leilighed mistede Kone, Bern og Alt, hvad 

 han eiede, svarede han paa Seierherrens Sporgsmaal, om ban 

 havde mistetNoget? Nei! jcg bar alle mine Goder hos mig (Sen. 

 ep. I, 9) eller: der bar Ingen plyndret mig for min Dannelse, 

 min Tale og min Videnskab (Diog. Laert. II, 115), og da En be- 

 moerkede, at hans Datter var ham til Beskjamimelse ved sit usas- 

 delige Levnet, svarede han : ikke mere end jeg er hende til Har- 

 der (Diog. Laert, II, 114). 



