Man kunde endelig sporge, om det ikke var med Stilpon, 

 som med Nyplatonikerne, at detlndhold, som Menneskelivet ikke 

 havde i sig selv, det sogte han i det Forhold til et hoiere, et ab- 

 solut Vsesen, som Religionen er, og vi komrne dermed til den 

 Del af bans System, der skulde forene de to foregaaende Dele, 

 den theoretiske og den praktiske Philosopbi, nemlig bans Religi- 

 ousphilosophi. Det, hvoraf vi kjende denne og vide, at hint 

 Sporgsmaal maa besvares benegtende, er folgende to Anekdoter, 

 som fortaelles om ham af Diog. Laert. (II, 116 f.)- Han gjorde 

 nemlig for det Forste folgende Syllogisme angaaende Phidias's 

 Athenebillede: S) toS Aic? A*hjva #zo; izz>. ■ arnj oux sort. Aio?, aXXa 

 $8i8wu-o'jx apa au'r*] #soc eVcivj for denne Syllogisme, hvori alt- 

 saa Athenienserne fandt Gudsfornegtelse, blev han anklaget, og 

 af Areopagos trods den Spidsfindighed, hvormed han forsvarede 

 sig, at hun nemlig var frsoc, ikke foo'c, domt landflygtig. Den 

 anden af de omtalte Anekdoter er, at han, da Krates spurgte, om 

 han mente, at Guderne glredede sig ved Knasfald og Bonner, sva- 

 rede: Uforstandige, sporg mig om det ikke paa Gaden, men i En- 

 rum! Jeg mener, naar disse to Fort.-HIinger sammenholdes og 

 man tager Hensyn til Forholdene, give de os et klart og fnldstaen- 

 digt Indblik i Stilpons religiase T»nkemaade. Det religiose Liv 

 deler sig som alt Aandsliv i to modsatte Retninger : den theore- 

 tiske og den praktiske, hvilke inden Hedenskabet culminerede 

 paa den ene Side i det grreske Gudst'orhold, der bestaar i at have 

 Guderne for 0ie som Idealer, og paa den anden i det romerske 

 (ogsaa If ysteriernes, se min „Hedenskabets Levnetslob"), der be- 

 staar i at ty til dera som Hjffllpere i Livets Nod og Traengsel, og 

 naar nu Stilpon efter den forste Fortoelling negter Kunstens Gud- 

 dommelighed, og efter den anden erklrcrer det for unyttigt at 

 bede til Guderne, da opha3ver ban dermed Gudsforholdet i begge 

 de Retninger, hvori det guar ad, altsaa i sin Totalitet, m. a. O. 

 han er Atheist. Den abstracte megariske Opfattelse af Enheden, 

 hvilken netop af Stilpon fores til det Yderste og reflekteres, f0- 

 rer td den Enkeltes absolute Selvstamdighed, at altsaa det ene 

 Vaesen overhoved ikke kan bestemme det andet eller vrere Noget 



