298 



matiiematiske Tal selv fik en ideel Charakter, blev identisk med 

 Ideen eller Idealtallet, hvormed det ogsaa hsenger sammen, at, 

 idet den platouiske Distinction tnellein det Ideal''. Dialektiske, og 

 det Mathernatiske bortfaldfc, Erkjendelsens Sphserer og Prineiper 

 reduceredes til tre, hvilke identificeredes med de tre Parcer (S. 

 Emp. adv. Math. VII, 147). Dette viser sig navnlig i den X.s 

 Lsere om udelelige Storrelser, som Aristoteles bekjeemper (se Zel- 

 ler II, 670, 2 og 3), nemlig at ikke alle Storrelser kunne deles i 

 Sterrelser og ikke alle Enheder sammensfettes til Tohed (Ar. Met. 

 XIII, 6), fordi ellers ogsaa Liniens, Trekantens etc. Ideer maatte 

 vuere delbare, og isaafald deres Dele oprindeligere end de selv. 



Idet X. saaledes giver Tallet selv en ideal Charakter, den 

 Relation til Subjectiviteten som dens Gjenstand og Forniaal, der 

 tilhorer Ideen, opheever ban dermed Distinctionen imellem det 

 abstract Ideelle eller det Formelle og det concret Ideelle, det Gode, 

 det Fuldkomne, og istedetfor en endeles Fremgang fra det Ufuld- 

 kornnere til det Fuldkomnere som hos Sp., bliver Tilvserelsen her 

 en stadig Tilbagegang, en Synken fra det Fuldkomne til det Ufuld- 

 komne (Zeller II, 673). Men denne Ophaivelse af Distinctionen 

 mellem det abstract og det concret Ideelle er i sin Grund en Op- 

 hfevelse af Distinctionen mellem Bevidsthedens Gjenstand, det 

 Objective, og Bevidstheden selv, det Subjective, eller mellem det 

 Ideelle og det Aandelige. Derved falder for det Forste Sjajlen 

 omtrent sammen med Tallet, idet den bliver det sig selv beva> 

 gende Tal, og derna-st bliver Tallet, Forbillederne, Gjenstandene 

 for den guddommelige Skuen og Efterligning, Et med Guddom- 

 men eller Guderne selv, Ba-rereafden guddommelige bevaegende 

 Kraft. Tallets Prineiper eller forste Elementer ere Enheden og 



Zeus eller Verdensfornuften, og Gudernes Moder, den jordiske For- 

 gjfengeligbeds Princip, Verdenssj;elen (Stub. Ekl. I, 62), eller Ma- 

 terien to as'vvaov (Stob. Ekl. I, 294). Ved den videre Udvikling 



efter Theophrast Met, S. 312 f. blandt Platonikerne kun finder 1ms 

 X., fremkommer dernasst en Kosmologi eller gjennemf0rt Verdens- 



