16 



L H. L. VOGT. 



[No. 6. 



Si:Al:Mg:K = 1.017 : 0.336: 1.000: 0.384, medens, efter 

 Bammélsberg, den rene magnesia-glimmer ndviser: 



Si : Al : Mg : K = 1.00 : 0.40 : 1.00 : 0.40, og magnesia- jern- 

 gl i mm er en: 



Si : Al : Mg : K = 1.00 : 0.50 : 1.00 : 0.50. 



Besultatet af den ovenstaaende ndvikling er, at vor glimmer 

 med hensyn til Si Or, Mg O- (med Fe O-J og K 2 O-mængderne 

 stemmer ndmærket godt med magnesia-glimmeren og nogenlimde 

 godt med magnesia-jern-glimmeren; med hensyn til Ah (Veller 

 Jli (Vgehalten er der en mindre, ikke meget betydelig, afvigelse, 

 som er sterst for den sidstnævnte glimmers vedkommende. I 

 henhold til disse rent stochiometriske forholde er der intet iveien 

 for, at vort mineral kan indgaa som led i begge de ovennævnte 

 glimmer-rækker, eller, naar vi henholder os til Tsckermack's no- 

 menclatnr, i saavel phlogopit- som i meroxen- og anomit-ræk- 

 kerne. 1 Ah (Vgeh alten skulde tale for, at den kunstige glim- 

 mer nærmest skulde være at opfatte som en phlogopit, men paa 

 den anden side har vi et ligesaa vigtigt, rent chemisk moment, 

 som antyder, at vi skal have for os en meroxen eller anomit: 

 .hos phlogopit er Fe O-gehalten gjennemgaaende ganske forsvin- 

 dende liden (0.00—1.52 %, middel 0.55 o/ ), medens den kunstige 

 glimmer holder ikke mindre end 4.5 å 5.9 % Fe 0, — en ge- 

 halt, som stemmer med den hos meroxen og anomit oftest op- 

 trædende. Hertil kommer, at hos phlogopit skal fluor (efter 

 TschermacJc) være en karakteristisk, aldrig manglende bestand- 

 del, medens vort mineral, som tidligere berørt, ikke engang kan 

 føre spor af fluor. 



Vi skal her ikke opstille nogen særskilt formel for den kun- 

 stige glimmer eller foretage, efter TschermaÆs system, nogen 

 beregning af de konstituerende fundamental-sammensætninger, — 

 dels fordi vor analyse ikke er fuldstændig (mangler alkali-, 

 Fe 2 O3-, Fe ^-bestemmelse, kan videre indeholde 1—2 % for- 

 ureninger), og dels fordi analysen ikke afviger saa meget fra de 



1 Disse opfattes af Tschermack som blandinger, i vexlende forhold, af visse 

 fundamental-konstituenter; kun af rent praktiske hensyn har vi her tidligere 

 benyttet os af Rammehbergs normalformler. 



