4 



GUSTAV A. GULDBERG. 



[No. 7. 



søgelser over ud viklingen åf furer og vindinger hos mennesket og 

 aberne, nemlig Ecker (20), Bischoff (17) Pa.nsch (19) Mey- 

 nert (25), og fremfor alt Bro ca (31 og 32) og for rovdyrenes og 

 hovdyrenes vedkommende Krueg (28 og 29); de to sidste forskere 

 har fremlagt en række sammenlignende studier over relieffet på 

 den store hjernes hemisphærer hos de fleste afdelinger af Gyren- 

 cephala. Imidlertid synes i mindre grad de ydre formforholde 

 af den til stamhjernen (Stammlappen, Reichert, Schwalbe) 

 hørende del af forreste hjerneblære at have været underkastet 

 en nøiere sammenlignende undersøgelse, når undtages lugte- 

 lappen, der af Bro ca (32), og fornylig af Zuckerkandl 

 (43) er bleven indgående behandlet. 



Uanseet sine mærkelige morphologiske forholde frembyder 

 nemlig insularpartiet i flere henseender adskillig interesse. For 

 et par år siden har prof. dr. Wilder (i Ithaca) i American 

 nevrological association (39, pag. 364 — 66) også gjort opmærk- 

 som på det ønskelige i, at man vilde ofre insula og dens homo- 

 logier hos pattedyrene mere opmærksomhed end tidligere. Man 

 har som bekjendt kliniske erfaringer for, at foruden den efter 

 Broca's opdagelse bekjendte nederste frontalvindings betydning 

 for sproget også insula 9 s affectioner fremkalder forstyrrelser i 

 sprogdannelsen. Efter Wernicke (34), der opstiller forskjel- 

 lige former af ajjhasi, er nemlig visse baner, der spiller en 

 væsentlig rolle ved sprogdannelsen, „wahrscheinlich in der Ge- 

 gend der Insula localisiert". Flere af de af dr. Leegaard 

 (37) samlede kliniske tilfælde skulde tyde i lignende retning, 

 medens fornylig dr. Lennmalm (42) benegter betydningen af 

 insula Reilii for sprogdannelsen. Hvordan nu end forholdene er, 

 stiller vort kjendskab til insula BeWs physiologiske betyd- 

 ning sig meget mangelfulde. Men heller ikke fra morphologisk 

 side har insularpartiet været gjenstand for et nøiere studium 

 med hensyn til dens homologier hos de forskjellige former af 

 pattedyrhjerner, medens man for menneskets vedkommende An- 

 der siden Reils tid en mere og mindre udtømmende beskrivelse 

 af de ydre formforholde på de udviklede hjerner. 



I nærværende undersøgelse vil vi da særlig betragte denne 



