12 



GUSTAV A. GULDBERG. 



[No. 7. 



Om lobus olfactorius, hvilken Gratiolet (pag. 126—128) ofrer 

 en længere omtale, yttrer han sig i et resumé: 



„Processus olfactorii er ikke nerver, men hjernelobi (lobes 

 encephalkmes) ; disse er ikke adskilte fra den store hjernes he- 

 misphærer ligesom cerebellum og corp. qnadrigemina, de er der- 

 imod en fortsættelse og en slags diverticulum, og det synes at 

 være en constant modsætning mellem disse hjernedeles udvikling 

 og hemisphærernes bagre lapper". Han anforer som exempel 

 for sioe sidste anskuelser modsætningen mellem menneskets 

 hjerne og de carnivore pungdyrs. Endvidere tilfeies der, „at 

 alle dyr med rudimentære lobi olfactorii har store hjernehemi- 

 sphærer forsynet med vindinger." Som exempel anfores aber, 

 sæler og hvaldyr; endvidere at aber med glatte hjerner udmær- 

 ker sig ved relativt store lobi olfactorii. Angående disse inter- 

 essante bemærkninger af Gratiolet vil vi senere komme tilbage 

 til samme. 



I Reicherfs (16) klassiske værk over den menneske- 

 lige hjernes udvikling og bygning, ledsaget af smukke af- 

 bildninger, Ander vi en på mere indgående embryologiske stu- 

 dier baseret betragtning og inddeling af hjernen. „Den secun- 

 dære forreste hjerneblære falder i to underafdelinger for hver 

 hemisphære, nemlig den store evre, der vender mod kraniets tag r 

 og den lille nedre, der mere vender mod kraniets basis." Den 

 forste kaldes med hensyn på de deraf udgåede hemisphærdele 

 „kappeanlægget eller kapperegionen" ; den anden underafdeling 

 kaldes „stamlappen eller stamlapregionen" (16, II Abth. pag. 19-20). 

 Lobus olfactorius f s udvikling af stamlappen omtales, endvidere 

 angiver tegningerne anlægget og hovedtrækkene i udviklingea 

 af insula Reilii. Imidlertid stiller han ikke dannelsen af fossa 

 Sylvii i lige klasse med de øvrige hovedfurer. Han påviser end- 

 videre „det almindelige drag og den karakteristiske anordning 

 af den store hemisphæres furer og vindinger, der viser en ganske 

 påfaldende overensstemmelse med den forgreningstypus og det 

 karakteristiske forlob af de stærkere arteriegrene." Han frem- 

 hæver, at de såkaldte primærfurer er beliggende radiært om- 



