34 



GUSTAV A. GULDBERG. 



[No. 7. 



syn til dens relation til sulcus Rolandi på hemisphærens convex- 

 flade har den noget nær samme skrå retning som den sidste 

 og ligger med sin øverste ende næsten bagenfor det frontalplan, 

 der kan tænkes lagt mellem de nederste ender af begge sulci Ro- 

 landi lodret på hemisphærens sagittale axe. Da denne fure op- 

 træder næsten samtidig eller kun lidt senere end sulcus centra- 

 lis s. Rolandi og har samme forløb som denne, ligesom den ikke 

 alene er constant hos mennesket, men også kan påvises hos 

 aberne, — jeg har således fundet den hos chimpansen, hjer- 

 ner af de andre anthropomorphe aber har jeg ikke havt anled- 

 ning til at undersoge — og endvidere hos Innuus sylvanus, hvor 

 den vistnok er svagt udtalt, — har jeg troet at kunne opstille 

 den som en centralfure for insula — sulcus centralis in- 

 sulæ. Den deler insula i to uligestore dele, en forreste lidt 

 større, pars frontalis, og en bagerste smalere af noget mindre dimen- 

 sion, pars parieto-temporaMs. Under beskrivelsen af foetalhjernen 

 fra den 7de måned blev der fremhævet, at denne fure på dette 

 tidlige udviklingstrin med sin øverste ende lå foran det gjen- 

 nem nederste ende af sulcus Rolandi tænkte frontalplan; senere 

 rykker den længere bagover for hos den nyfødte og hos det 

 voxne menneske at ligge noget bagenfor dette plan. Denne for- 

 andring af retning og forrykning i relation til centralfuren på 

 hjernehemisphærens convexitet kan alene tilskrives et ulige væxt- 

 forhold mellem hjernens basale del og convexe hemisphærparti. 

 Medens fra først af det bagenfor sulcus centralis insulæ liggende 

 insularparti er større end det foranliggende, bliver forholdet 

 senere omvendt. Men dette gjælder ikke alene insula; man fin- 

 der også, at selve sulcus Rolandi har en mere vertical retning 

 i foetallivet end f. ex. på den fuldt udviklede hjerne. Man 

 tør vel heri se et bevis på, at netop frontallappen i det senere 

 foetalliv voxer relativt hurtigere, særlig i sit øverste parti, end 

 de nærmest bagenfor liggende hemisphærdele. 



Med hensyn til fossa og fissura Sylvii finder man den første 

 i begreb med at forsvinde for at omdannes til den sidste. Man 

 kunde måske være i tvivl om, hvilken af disse benævnelser i dette 

 udviklingsstadium bør anvendes som collectivnavn. Da den sidste 



