1887.] BIDRAG TIL INSULA REILII^S MORPHOLOGI. 



35 



er mere fremtrædende end den forste, bor vel fissura Sylvii, der 

 beånder sig i majoriteten, gå af med seiren. Man kunde imidler- 

 tid også med næsten ligeså stor berettigelse anvende de af Hen! e 

 og Burdach benyttede benævnelser, fissura latent lis anterior og 

 posterior og fissura superior, hvorom vi tidligere har gjort nær- 

 mere rede for. Den af Broca og Schwalbe under navn af 

 (vallée de Sylvius) valhmla Sylvii betegnede fordybning mellem 

 frontallappen og temporallappens forreste ende viser et forhold, 

 der nærmest er overensstemmende med det, som man ånder på 

 hjerner af fuldt udviklede individer. 



Allerede Reil (2) omtaler, at „insula sidder på de store 

 hjerneganglier og disses mærkværdige ydre væg". Dette er 

 let nok at overbevise sig om ved at lægge et horizontalsnit 

 gjennem det midtre parti af insula lidt nedenfor underfladen 

 af corpus callosum. Under beskrivelsen af hjernen af et h 1 ^ 

 måned gammelt foetus har vi gjort opmærksom på årsa- 

 gerne til insula r s dybe beliggenhed og den eiendommelige for- 

 tykkelse indad af insula's væg. Betragter vi nu et horisontal- 

 snit af hjernen af et nyfødt barn, tinder vi de samme forholde 

 som hos de voxne, og det skulde synes, at der således intet var 

 at tilfoie, da jo så meget allerede længst er bekjendt. Det 

 er imidlertid kun visse enkeltheder, som jeg her vil gjøre op- 

 mærksom på. Vi betragter altså et øieblik det bekjendte bil- 

 lede, som et sådant horizontalsnit frembyder, nemlig at insular- 

 partiet danner den corticale del af de massive hjernepartier, der 

 danner sidevæggene for sideventriklernes forreste horn og midtre 

 parti samt for tredie ventrikel. Vi huder da, at insulars forreste 

 grændsefure, der ligger i dybden af fissura lateralis anterior 

 (Henie), svarer temmelig nøiagtig til det forreste laterale parti 

 af cornu anterms af sideventriklerne, og at den bagerste grændse- 

 fure, der ligger i bunden af fissura lateralis posterior (Henie), sva- 

 rer til bagerste ende af nucleus lentiformis og ved at trække en 

 linie bagover og indad i samme retning som denne fure træffer 

 ombøiningsstedet i det nederste og bagerste horn, eller vinkelen mel- 

 lem thalamus og tapetum (cf r. fig. 12). På disse steder er hjerne- 

 substantsen meget smal, og man kan derfor opstille en forreste og 



3« 



