46 



GUSTAV A, GULDBERG. 



[No. 7. 



Venstre lobus olf.s længde' 



Bulbus på begge sider med en længde af 

 Tractus olf.s bredde 



2— 2V 2 — 



19 3 / 4 mm. 

 6 — 



Eadix lateralis og medialis, bredde . . 1 — — 



Lugtelappens „bagerste grændsefure" er meget tydelig og 

 adskiller lugtelappens basis med samt radices lat. & med. fra 

 lamina per f, ant. Denne sidste er ved en grund tværfure delt i 

 et forreste hvælvet (lobe desert, Broca) og et bagerste fladt eller 

 mere concavt parti. Man kan også bemærke en fissura rhin.. 

 ant. internus eller entorhinalis (Owen), der adskiller den „me- 

 diale" rod fra det foranliggende hemisphærparti. 



Lobus pyriformis (gyrus hippocampfs nedre ende) er meget 

 stor og ved en dyb fure, fissura rhinalis poster ior, adskilt fra det 

 lateralt liggende hemisphærparti. 



Fissura Sylvii er spaltformet og går fra basalfladen, hvor 

 temporallappen lægger sig tæt ind til den orbitale del af frontal- 

 lappen, lateralt, stiger op på convexfladen og forlober skråt bag- 

 over og opover henimod den mediale kant at hemisphæren for 

 at ende midt på den convexe flade eller lidt nedenfor. Den 

 bagerste evre ende ligger i en verticalt gående linie trukket 

 midt imellem sulcus centralis og fiss. parieto-occipitalis's ombøi- 

 ning i den mediale kant. Jeg kunde opdage et spor af en ramus 

 ant. liorizontalis i form af et lidet hak der, hvor fissura Sylvii 

 går over på convexfladen. En ramus internus fissuræ Sylvii 

 kunde man bemærke som en tydelig spalte ved at skyve tempo- 

 rallappen lidt bagover, da den er ganske skjult af denne sidste. 



Ved forsigtigt at vælte dæklapperænderne fra hinanden 

 kunde jeg se insularpartiet, som er fuldstændig dækket; da præ- 

 paratet skulde opbevares helt, kunde jeg ikke få gjort nøiere 

 studier af insularpartiet. Dette frembød sig ved den mere over- 

 fladiske betragtning som et temmelig stort, triangulært felt med 

 et par svagt udprægede furer. Blandt disse kunde jeg bemærke 

 en mere fremtrædende sulcus centralis insulce, der havde aldeles 

 samme beliggenhed som den ovenfor beskrevne, såat man ikke 

 turde være i tvil om dens homologi med denne. 



