1887.] 



BIDRAG TIL INSULA REILILS MORPHOLOGI. 



59 



og lobus pyriformis indtager nu hele basalfladen, idet fissura 

 rhinalis danner den laterale grændse for basis cerebri; det 

 ovenfor og lateralt for denne sidste grændsefure beliggende parti 

 henregnes rationellest til hemisphærernes sideflade, der efter- 

 hånden i convex beining går over til den mindre hvælvede over- 

 flade. Denne sidste har nemlig sin convexitet mest udtalt i sa- 

 gittalretning, medens hemisphærernes sideflade i samme retning 

 viser sig mere plan med endog en concavitet fortil. Dæklap- 

 pernes forhold er på kalvehjernerne endnu mere fremtrædende 

 end i det foregående stadium. Særlig er forreste dæklaps be- 

 grændsninger vel udviklede. Den forreste grændsefure for denne 

 lap, altså forreste opstigende del af ramns ant. fiss. Sulvii, der 

 hos bos taums er så karakteristisk udviklet, fineler man også 

 constant hos ovis aries og capra hircus som en dybt indgående 

 fure; da den hænger sammen med forreste ramus af fiss. Sylvii, 

 er den at anse som en del af denne. 



Lægger man et horizontalsnit igjennem en kalvehjerne 

 for at undersoge insularpartiets forhold til de indenfor liggende 

 store hjerneganglier, tinder man, som ventelig er. principielle lig- 

 heder med menneskehjernen. Insularpartiet eller lobus centralis^s 

 convexitet svarer temmelig noiagtig til corpus st ria I tun fortil og 

 til ombøiningen af thai a w as opticus bagtil i nedre horn. I den 

 mellemliggende tykke hjernesubstants tinder man en lidet udvik- 

 let nucleus lentiformis, mens derimod en særdeles tyk og med 

 bølgeformet ydre rand forsynet claustrum. Forreste parti af in- 

 sula svarer temmelig noiagtig med sin forreste indskjæring til 

 enden af forreste horn, og den bagerste grændsespalte for insula 

 svarer til ombøiningen i nedre horn. Man kan således også her 

 som tidligere omtalt hos mennesket adskille en forreste og ba- 

 gerste isthmus på horizontalsnittene, hvor hjernesubstantsen er 

 meget indsmalnet mellem grændserne. Påfaldende er det stærkt 

 udviklede claustrum, der kun ved ubetydelig hvid hjernesubstants 

 er adskilt fra insularpartiets corticalis, medens en tydelig cap- 

 sula externa adskiller det første fra nucleus lentiformis. Hos få- 

 ret (ovis aries L.) og gjeden (capra hircus, L.) gjenfinder vi de 

 samme forholde, om man så må sige mere schematisk udviklede 



