12 



O. S. JENSEN. 



[No. 11. 



Sædlegemets Hoved, der vistnok ikke kan give Anledning til 

 nogen Misforstaaelse, men dog helst ber undgaaes. 



1. Rotten (Mus decumanus, Pall). 

 a) Sædlegemets Hale. 



Paa Forbindelsesstykket af Sædlegemer, der stamme fra 

 Testes og befinde sig paa det Stadium, som gaar umiddelbart 

 foran den færdige Form, bemærker man ofte paa ganske friske 

 Dilacerationspræparater i 0,6 Proc. Kogsaltopløsning, men ogsaa 

 uden nogensomhelst Tilsætniugsvædske, en lignende regelmæssig 

 Tværstribning som den, Leydig (19) og A. v. Br unn (21) har 

 iagttaget hos Musens Sædlegemer (se Tab. I, Fig. 1 ; F For- 

 bindelsesstykket med Tværstriberne, der have en skråa Stilling). 

 De talrige, stærkt lysbrydende, prominerende Striber, der findes 

 i hele Forbindelsesstykkets Længde, ere adskilte fra hinanden 

 ved korte Mellemrum; i den bagre Del af Forbindelsesstykket 

 bliver Afstanden mellem Striberne sædvanligvis efterhaanden no- 

 get større. 



Ikke altid ere disse Tværstriber tydelige. For det første 

 ligge de i den forreste Del af Forbindelsesstykket hos mange 

 Sædlegemer saa tæt til hinanden, at man knapt kan opdage 

 de enkelte Striber eller de kunne aldeles ikke skjelnes fra hin- 

 anden. For det andet har jeg blandt de talrige Individer, jeg 

 har undersøgt, ikke sjelden truffet saadanne, hos hvilke Tvær- 

 stribningen overhovedet kun hos enkelte Sædlegemer saaes tyde- 

 lig; hos de allerfleste Sædlegemer vare Striberne paa hele For- 

 bindelsesstykket meget vanskeligere at iagttage end ellers, om- 

 endskjønt Sædlegemerne tilhørte det samme (endnu ikke modne) 

 Stadium og Testiklerne i begge Tilfælde vare friske og fulde. 

 Denne Omstændighed kunde blive skjæbnesvanger nok. Thi 

 uden grundig Undersogelse vilde man ganske overse Tværstrib- 

 ningen og tro, at denne ikke fandtes hos Rottens Sædlegemer. 

 Eller, om man forud kjendte Tværstribningen, kunde man antage, 

 at samtlige Striber paa Forbindelsesstykket laa saa tæt til hin- 



