1887.] SÆDLEGEMERXE HOS PATTEDYR. FUGLE OG AMPHIBIER. 33 



b) Hovedet. 



Forst leverer jeg en Beskrivelse af Hovedet, saaledes som 

 det viser sig hos de friske, færdige Sædlegemer fra Vasa defe- 

 rentia. 



Hovedet har soin bekjendt en besynderlig hagekruminet 

 Form (Fig. 21 og 22). Det større Parti af Hovedet (Fig. 21, 

 Ws), fra Hagebøiningen til Hovedets bagerste Ende, er stærkt af- 

 plattet. I Fig. 21 og 22 sees det fra Fladen. Ligger Hovedet 

 paa Kant, viser det sig som en temmelig tynd Skive (Fig. 23). 

 Den ene, svagt konvexe Kant af denne Skive, fra Hagebøinin- 

 gens konvexe Side til Hovedets bagerste Spids, vil jeg kalde 

 den undre Kant, 1 den modsatte Kant, fra Hageboiningens kon- 

 kave Side til Halens Insertionssted, den øvre Kant. Mellem disse, 

 fra Hovedets bagerste Spids til Halens Insertionspunkt, tindes den 

 opadstigende Kant. — Den forreste, hageformig boiede Del af 

 Hovedet krummer sig tillige til den ene Side, som man ser paa 

 Fig. 23 (Hovedet seet fra den undre Kant) og Fig. 24 (Hovedet 

 seet fra den undre Kant og halvt fra Siden). 



Fremdeles bemærker man paa Hovedet i frisk Tilstand føl- 

 gende Detailler: Dets opadstigende Kant er meget stærkt lys- 

 brydende. I dets bagre Parti sees en dunkel Linie (hr), der 

 gaar paa skråa henover Hovedet i hele dettes Bredde, parallelt 

 eller næsten parallelt med den opadstigende Kant; der, hvor 

 denne Linie ender ved Hovedets ovre Kant, er der en ganske 

 liden Afsats. Foråt iagttage dette maa man benj^tte meget stærke 

 Forstørrelser; navnlig er Linien overmaade fin. Først fæste 

 man derfor sin Opmærksomhed paa Afsatsen; har man fundet 

 den, kan man være vis paa, at ogsaa Linien er tilstede. Linien 

 og Afsatsen ser man nu hos mange Sædlegemer; hos andre kan 

 man ikke opdage dem, og Aarsagen hertil er ikke blot den. at 

 de paa Grund af sin Finhed unddrage sig Opmærksomheden, 

 men i flere Tilfælde tindes de i Virkeligheden ikke, som jeg ne- 

 denfor nærmere skal forklare. Den yderste Del af Hovedet (hs) 



1 Jeg tænker herved paa Skivens Øxeform hos flere Gnaveres Sædlegemer; 

 ogsaa hos Rotten kan Skiven sammenlignes med et smalt Øxeblad. 

 Vid.-Selsk. Forh. 1887. Nd. 11. 3 



