1887.] 



OM SOP PÅ KLIPFISK. 



9 



langs substratet, dels op i luften. De hyfer, som går op i luf- 

 ten, er mindre grenede, oftest ugrenede, centripetalt leddede, i 

 periferien er leddene som hos dematiwm, oidium og fumago af- 

 rundede mod hinanden, danner afsnørede sporer med brun, tynd 

 eller indskrumpet membran. Sporekjederne eller rettere de cel- 

 ler, der danner dem, synes at voxe ud fra det sted, hvorhyferne 

 går op i luften, de er her indsnørede (cf r. fig. 6 og 7 x.), herfra 

 ser det ud, som de nydannede celler „tyder ud" („sprossen u ), idet 

 de ældre — som ved næsten al konidiedannelse — skydes foran. 

 De yderste er altså ældst. Alt, som ligger nede i substratet, er 

 næsten farveløst, alt i luften brunfarvet. 



Ofte finder man midt inde i de indre celleklumper „gange" 

 med hyfelignende cellekjeder og sporer. Det ser da ud, som om 

 de store celler på grund af forandrede livsbetingelser har over- 

 fløiet og omvoxet de sporeafsnørende. 



I den sorte form er den indre celleklump (selve frugtlegemet) 

 lidet fremtrædende, mest sporer og hyfer sees. 



I den gule geleagtige form er der omtrent bare gongrosira- 

 lignende store celler med tyk opsvulmet membran. I den brune 

 form er alle celleformer tilstede. 



Jeg har udsået både de små brune sporer, de stykker af 

 hyfer og store grongosiralignende celler og altid fået samme sop, 

 samme fruktifikation (fig. 12 — 15). 



Vi skal senere komme tilbage til tydningen af disse 3 

 stadier. 



Om soppens udvikling i kulturer. 



De brune øverste led eller sporer udslemmedes i sterilt 

 vand under alle kauteler og udsåedes efter debrefeldske metho- 

 der dels på fast substrat i Erlenmeyers kolber, dels i objekt- 

 kulturer; dels i brefeldske fugtige kamre, hvor enkelte sporer 

 kan fixeres og udviklingen fra en eneste spore kan iagt- 

 tages og forfølges under mikroskopet gjennem alle udviklingstrin 



